„Hranice dělící život od smrti
je přinejlepším rozostřená a neurčitá.
Kdo může povědět, kde jedno končí a druhé začíná?“
BLEDÉ MODRÉ OKO
Brýtro, pánové.
- Jste Augustus Landor? - Tak jest.
A vy?
Kapitán Hitchcock k vašim službám. Zástupce ředitele.
Přišel jsem vám říct,
že ředitel Thayer žádá neodkladnou schůzku.
- A povaha té schůzky? - To nechám na plukovníkovi.
- Kdy by se měla konat? - Jakmile budete moci.
A pokud se rozhodnu na ni nejít?
Bude to vaše věc, jste soukromá osoba.
Je příjemný den na vyjížďku.
ÚDOLÍ ŘEKY HUDSON, STÁT NEW YORK 1830
Guvernér mi naznačil, že jste byl mezi newyorskými konstábly pověstný.
Když mi vás doporučoval, neopomenul zmínit vaše úspěchy,
zahrnující zadržení vůdců bandy Daybreak Boys,
rozprášení obávaného gangu Shirt Tails
a vyřešení mimořádně ohavné vraždy mladé prostitutky na Elysejských polích.
VOJENSKÁ AKADEMIE SPOJENÝCH STÁTŮ WEST POINT
Prý také umíte luštit kódy, potlačovat výtržnosti
a vést výslech bez rukaviček.
Jste syn pastora z Gloucesteru,
v New Yorku jste od jinošských let.
A ovdověl jste, pane Landore.
Jsou tomu tři roky.
- Mám poslat pro kávu? - Pivo postačí.
Vy…
Máte tyhle poznámky schované v těch svých přihrádkách, co?
Co v nich ještě je?
Že jsem nevkročil do kostela už…
hodně dlouho?
Píše se tam, že moje dcera před časem utekla?
O zmizení vaší dcery víme.
A je nám to upřímně líto.
Ve vší úctě, nechtěl jsem vás urazit.
Ne.
Ne, pardon. To já bych se měl omluvit.
Promiňte. Pokračujte, prosím.
Pane Landore, musíme postupovat se vší diskrétností.
Někoho hledáme.
Soukromou osobu disponující nespornou pílí a taktem,
která by jménem Akademie mohla vést vyšetřování.
Jedná se o záležitost nanejvýš delikátní
a týká se jednoho z našich kadetů.
Studenta druhého ročníku z Kentucky jménem Fry.
- Leroy Fry. - Přejděme k věci.
Fry se oběsil. Včera v noci.
To je mi líto.
Strašlivá patálie. Ale pochopte, v jaké jsme situaci.
Jsme výslovně pověřeni o tyto mladé muže pečovat,
máme z nich vychovat džentlmeny a vojáky, a k tomuto cíli je vedeme.
A rádi bychom si mysleli, že víme, kdy s vedením máme přestat.
Oběsil se chlapec.
- To je případ pro koronera. - To ještě není všechno.
Tělo kadeta Frye bylo včera v noci v nemocnici znesvěceno.
Znesvěceno? Kým?
Kdybychom to věděli, nebylo by třeba povolat vás.
I Akademie má své vtipálky.
To nebyl žádný žert, pane Landore.
Leroyi Fryovi vyřízli srdce z hrudi.
Dr. Marquisi, jak se něco takového provádí?
Skalpelem. Nebo stačí jakýkoli ostrý nůž.
Ale dostat se k srdci není jen tak.
Ty řezné rány na plicích a játrech
jsou od toho, jak čepel natáčel, aby srdce zachránil.
A jak se takové srdce skladuje?
V nějaké nádobě.
Zabalené do mušelínu nebo do možná do novin.
Velmi pravděpodobně obložené ledem.
Jaký člověk to mohl udělat?
Silný.
Takže žena ne?
Žádná, již jsem měl to potěšení poznat.
Co jeho lékařské znalosti?
Musel by mít stejnou úroveň vzdělání a zkušeností jako vy?
Ne nezbytně.
Jen dobré osvětlení a vědět, kam říznout,
ale nemusel to být nutně doktor nebo chirurg.
- Musel to být… - Šílenec!
A dosud je na svobodě.
Na hruď zbraň!
Musíte mi odpustit, pane Landore.
Jsme ve velmi choulostivé pozici.
Ve Washingtonu sídlí jistí vlivní senátoři,
jež by nevýslovně potěšilo, kdyby náš ústav zavřeli.
Žádám vás, abyste pomohl zachránit čest Vojenské akademie Spojených států.
A o to se také pokusím.
Včera v noci jste měl hlídku, pane Huntoone.
Ano, pane.
Začala ve 21:30. O půlnoci skončila a šel jsem na strážnici.
Kde to je?
Číslo čtyři, pane. U Fort Clinton.
Připouštím, že to tu moc neznám,
ale zdá se mi, že místo, kde právě stojíme,
není na cestě z Fort Clinton do severních kasáren.
- Ne, pane. - Proč jste šel jinudy?
Po cestě jsem něco zaslechl.
Myslel jsem, že je to zvíře.
Jako by se chytilo do pasti a umíralo, chtěl jsem pomoct.
Velice s živočichy soucítím.
Běžel jsem tudy a zavadil jsem o kadeta Frye, pane.
- Jak vypadal? - Špatně, pane.
Nevisel normálně.
Vypadalo to skoro, jako by seděl na židli.
Nechápu.
Nohama se dotýkal země.
- Měl nohy na zemi? - Ano, pane.
Dobrá. Co jste udělal pak?
Utíkal. Běžel jsem rovnou zpět do severních kasáren.
Poslední otázka a přestanu vás obtěžovat.
Neviděl jste tu někoho?
Ne, pane.
Pane Huntoone.
Krk…
Upoutal mě jako první.
Vidíte?
Žádný čistý zářez. Byl chycený do smyčky
a provaz mu jezdil po krku sem tam, jak hledal výhodnou pozici.
Jako by…
Jako by… zápasil.
Podívejte se mu na prsty.
Jsou na nich čerstvé puchýře, jak provaz tiskl
a snažil se ho ze sebe stáhnout.
Smím se otázat, oč tu běží?
Toto je poněkud neobvyklé.
Říkal jsem si, zda byste nemohl prohmatat panu Fryovi týl.
Opravdu jste pana Frye vyšetřil?
Ovšemže jsem ho vyšetřil, je to má práce.
Neodbyli jsme si to už?
Je tam jakási pohmožděnina.
V temenní oblasti.
Zhruba osmicentimetrová.
Musel jsem to přehlédnout.
Někdo Frye zavraždil.
To naznačujete, pane Landore?
Dost možná jste to trefil, kapitáne Hitchcocku.
To by přehlédl každý, doktore.
Pane Landore.
Teď když jste tady,
měli bychom si stanovit základní pravidla.
Chci každý den hlášení. Předám ho plukovníkovi.
A nikomu o tom nesmíte ani ceknout, uvnitř Akademie ani mimo ni.
- To je vše? - Ještě poslední podmínka.
V průběhu tohoto vyšetřování se zdržíte požívání alkoholu.
Vaše pověst vás předchází.
Pardon.
- Jste Augustus Landor? - Ano.
Pokud se nemýlím, byl jste pověřen vyřešením záhady
kolem Leroye Frye.
Správně. Co pro vás můžu udělat?
Je mou povinností a ctí vzhledem k tomuto ústavu
svěřit vám závěry, k nimž jsem došel.
Závěry?
Ohledně zesnulého pana Frye.
Moc rád si je poslechnu.
Muž, kterého hledáte,
je básník.
Vojíne Cochrane.
Když bylo tělo Leroye Frye převezeno zpět do nemocnice,
měl jste ho hlídat?
Ano, pane.
- Stalo se během vaší hlídky něco? - Až do půl třetí nic.
- To mi služba skončila. - Kdo vás propouštěl?
- Vojíne, kdo vás propouštěl? - To vám nedokážu říct, pane.
Byl to nějaký důstojník.
- Neprokázal se? - Ne, pane.
Ale od důstojníka bych to nečekal.
Co vám ten důstojník řekl?
Řekl: „Děkuji, vojíne, to bude všechno. Můžete jít.“
- Podivná žádost. - Ano, pane. Velice.
- Viděl jste tomu důstojníkovi do tváře? - Ne, pane.
Měl jsem jen svíčku. Byla hrozná tma.
Tak jak jste věděl, že je důstojník?
Podle výložek, pane. I když připouštím, že to bylo podivné.
- Jak to? - Ty výložky.
Na levém rameni je neměl.
Tady přichází osobně.
Benny zná chlápka, co když vidí chlast, tak se nezná.
Jen pohled na něj mi vhání krev do žil.
- Benny! - Pane.
- Připíjím… na pravidla. - Kašlat na ně.
Patsy.
Patsy!
Co tě žere?
Slyšel jste o tom chudákovi?
- Říkali, že umíral hodiny. - Kdo?
On.
Nemáte být na recitálu?
Dobrý večer. Na recitálu?
Ne, mě postrádat nebudou.
Sotva vědí, že tu studuji.
Krom toho na místech jako tato jsem se naučil víc než ve všech učebnách.
O tom nepochybuji.
Posaďte se, prosím. Vezměte si…
- Židli? - Židli. Děkuju.
Poe, čtvrtý ročník. E. A. Poe.
Edgar A. Poe.
Měl jste pořádnou žízeň.
Pomáhá zahánět chmury.
Povězte mi, jak jste se o Fryovi dozvěděl?
Samozřejmě od Huntoona.
Roztrubuje tu zprávu jako hlásná trouba.
Možná někdo brzy oběsí jeho.
Nechcete naznačit, že někdo pana Frye pověsil?
Nic jsem naznačovat nechtěl.
Proč myslíte, že ten, kdo vyřízl Fryovi srdce,
byl básník?
No…
Srdce je buď symbol, nebo není ničím.
Dejte pryč symbol, a co vám zůstane?
Sval, co se vejde do hrsti, o nic víc esteticky jímavý než močový měchýř.
Odejmout člověku srdce znamená oddat se hříchu.
A kdo je k takové práci lépe uzpůsoben
než básník?
To by musel být příšerně doslovný básník…
Neříkejte, že tento barbarský čin
nevyvolal v zákoutích vaší mysli literární ozvěnu.
Krásná píseň lorda Sucklinga:
„Prosím, pošli mi mé srdce zpět, když nemohu tvé mět.“
Dokonce i v Bibli:
„Stvoř mi, Bože, čisté srdce.“
„Srdcem zkroušeným a zdeptaným ty, Bože, nepohrdáš!“
To bychom také mohli hledat náboženského fanatika.
Opomněl jsem vám říct, že jsem sám básníkem,
a tedy i obdobně smýšlím.
K poezii se moc nedostanu.
A proč taky? Jste Američan.
A vy?
Umělec. Tedy bez vlasti.
Co je, pane Landore?
Moc jste mi pomohl.
Měl byste se zaměřit na kadeta jménem Loughborough.
Býval Fryův spolubydlící, než se pohádali.
Povaha té hádky zůstává nejasná.
Pane Loughboroughe.
Řekněte panu Landorovi, jak jste znal pana Frye.
Ano, pane. Byli jsme spolubydlící.
Pohádali jste se někdy?
Tak bych to nenazval. Jen…
každý jsme šli svou cestou, pane.
Co vaše cesty rozdělilo?
Nic, jen…
prostě se to stalo.
Víte-li cokoli, co se pana Frye týká,
okamžitě nám to sdělte.
To máte tak, pane.
Myslím, že se dal dohromady
se špatnou partou.
Tak jim aspoň říkal.
A tou „špatnou partou“ myslel jiné kadety?
To mi nikdy nesdělil, ale měl jsem za to, že ano.
Proč jste za námi nepřišel dřív?
Nedomníval jsem se, že je to důležité.
Je to už dlouho, pane.
Odchod.
Pane Stoddarde.
Byl jste poslední, kdo Frye viděl naživu.
Ano, pane.
- Nahlas. - Jsem nastydlý, pane.
Vskutku jsem Leroye pozdě tu noc viděl.
Potkal jsem ho, když jsem se vracel do kasáren.
Mluvil jste s ním?
Zastavil mě a ptal se, jestli tam jsou důstojníci.
Jak vypadal?
Byla strašná tma. Moc bych na to, co jsem viděl, nedal.
Viděl jste u něho něco, například provaz?
Nevšiml jsem si.
Ale něčeho ano.
Když odcházel, zeptal jsem se ho, kam tak pozdě jde.
A?
Řekl: „Nutná záležitost.“
Jak jste to chápal?
Nevím.
Rozchod.
- Omluvte mne, kapitáne. - Ano.
Panenko skákavá.
„V Cold Spring byla zmrzačena a zabita kráva a ovce.
Brutálním způsobem jim bylo z hrudi vyňato srdce.“
Je nějaký boží tvor před tím chlapem v bezpečí?
Nevíme, jestli to byl tentýž člověk.
Cože?
Podle vás je to náhoda?
S platností od zítřejší šesté ranní
budou všichni kadeti docházet pouze na výuku, jídlo a bohoslužby.
Nic víc!
Jestli se ostatní zeptají,
diskutovali jsme pouze o tom, jak jste znal Frye.
Neznal jsem ho. Nikdy jsme se nesetkali.
- Cože? - Vůbec jsem ho neznal.
- Špatně jsem vás pochopil. - Nejste první.
Není-li to diskuze, co je to?
Nabídka zaměstnání.
Neplaceného.
Nesmí o něm vědět vaši spolužáci,
dokud nebude dávno po všem.
Pokud na to přijdou, asi vás budou proklínat.
To se nedá odmítnout.
Ne, prosím, povězte mi víc.
Výborně. Potřebuju, abyste rozluštil toto, část delšího dopisu.
Musíte pracovat tajně a co nejpřesněji.
S radostí vám oznamuji, že jsem dekódoval váš vzkaz.
Je psaný rukou a je soukromé povahy.
Fry ho měl s sebou v čase smrti.
Z toho usuzuji, že lístek dostačoval,
aby ho tu noc vylákal z kasáren.
Zbytek vzkazu mu byl z ruky vytržen
a z toho lze soudit, že z něj jde odhalit totožnost odesilatele.
A použití primitivních velkých černých písmen
také naznačuje, že pisatel si přál svou totožnost utajit.
Nějaká pozvánka, nebo přesněji řečeno past.
Past?
Proto tedy… Smím?
Soustřeďme se na třetí řádku,
o které víme, že je kompletní.
„Přijďte.“ Ale co dál?
Něco, co začíná na „P“.
„Pěšky?“ „Potom?“
Ne. To se nehodí.
„Přijďte, pospěšte?“ Ne. Příliš neobratné.
Fryova přítomnost byla žádána v jistý čas na jistém místě,
takže nezbývá než jedno slovo. „Pozdě.“
„Přijďte pozdě.“
Při pohledu na třetí řádku
tudíž bude až směšně snadné odhadnout,
co předcházelo: „Ne.“
Takže: „Nepřijďte pozdě.“
A teď pozorně sledujte, pane Landore.
Pro vhodného kandidáta nemusíme jít daleko.
Pokud Fry jde na předem určené místo,
pak z pohledu pisatele přichází.
Takže: „Přijďte, pane Fryi.“
Máme-li toto, je nanejvýš jednoduché
odvodit další slovo. Může to být něco jiného než „brzy“?
Dosadíme to slovo, et voilà!
„Nepřijďte pozdě. Přijďte brzy.“
A zde to máte, uctivě předkládám řešení
našeho malého rébusu.
Prvotřídní práce. Děkuji vám.
- Ještě jedna věc. - Ano?
Nepochodil jste s prvními dvěma řádky?
Byl jsem nucen prohlásit je za ztracené.
Máte dobrý pravopis?
Bezchybný. To o mně nesoudí
nikdo menší než reverend John Bransby ze Stoke Newingtonu.
Pak se vám zřejmě nestalo to, co tolika z nás.
Že jste se spletl.
Například místo „sejdeme“ napíšete „sjedeme“.
Běžná chyba.
Je to pozvánka. „Sejdeme se tam.“
Samozřejmě stále nevíme kde.
Něco, co končí na „LA“.
U mola!
- A mohu dodat u zátoky u mola. - Skvělá volba.
„Budu u zátoky u mola.“
„Sejdeme se tam řekněme v jedenáct.”
Takže „Nepřijď pozdě. Přijď, budu tam.“ To je možná blíž.
Napadá vás něco?
Proč by se s kadetem scházel u mola,
když se mohou vidět kdekoli?
Protože to nebyl kadet, ale jakási žena.
Vy jste to řešení znal od začátku, pane Landore.
Napadlo mě to.
Vskutku je to žena, koho hledáme,
a já měl to štěstí ji spatřit.
To ráno po Fryově smrti, než jsem se dozvěděl, co se stalo,
jsem se probudil s úvodními verši básně na rtech,
verši hovořícími o záhadné ženě, která trpí.
A pak se v jídelně objevilo to nejkrásnější stvoření,
na něž jsem kdy měl tu možnost pohledět.
Kdo to byl?
Nemám nejmenší tušení.
Ale proč myslíte, že ta báseň či ta mladá dáma mají s Fryem něco společného?
Nádech skrývaného násilí.
Nevyslovená výhrůžka.
Neznámá žena.
Mohl jste se vzbudit a napsat to kteréhokoli rána.
Ale já to nenapsal. Bylo mi to nadiktováno.
Nadiktováno?
Kým?
Mou matkou.
Je mrtvá.
Už téměř dvacet let.
Řekni mi něco o tom Poeovi.
Ach, Poey.
Milý chlapec.
Krásné vystupování. Hodně mluví.
To jistě. A jistě je na něm cosi zvláštního.
Protože hodně mluví?
Ne, protože je studnice bláznivých představ.
Tvrdil mi o své básni,
že má něco společného se smrtí Leroye Frye.
Prý mu ji ve spánku nadiktovala jeho mrtvá matka.
Zrovna ty bys měl vědět, že ti, které jsme ztratili…
jsou s námi napořád.
Člověk udělá téměř cokoli, aby ošálil smrt, nemyslíš?
V nějaké nádobě.
Zabalené do mušelínu nebo do možná do novin.
Velmi pravděpodobně obložené ledem.
SEJDEME SE V LEDÁRNĚ. ODVAHU
Dobře. Dostal jste můj vzkaz.
- Sledoval vás někdo? - Sledoval?
Jak neprofesionální. Určitě ne.
- Co je to? - Místo činu.
Druhého… zločinu.
Sem bylo přeneseno Fryovo srdce.
Říkal jste, že vám to vyjmutí srdce připomnělo Bibli.
Připouštím, že jsem nad tím také uvažoval.
Ne o Bibli,
ale o náboženství.
Zdá se, že se zde konal nějaký obřad.
Byly sem úmyslně umístěny svíčky a krev.
- Kruh. - A trojúhelník.
A Fryovo srdce bylo pravděpodobně uvnitř.
Mohl by se nám hodit jeden můj starý známý.
Profesor Jean Pépé je odborník na symboly…
- Pépé! - …rituály a okultismus.
- Profesore! - Pépé je asi
- největší podivín… - Pojďte dál. Jsem vzadu.
- Promiňte, že rušíme. - …s nímž jsem kdy měl tu čest.
Nesu něco zajímavého. Budu rád, když se na to podíváte.
To může být jedině magický kruh.
Viděl jsem ho v Červeném drakovi.
A pokud si dobře vzpomínám, kouzelník stál
v trojúhelníku.
Sám?
Mohl mít skupinu pomocníků.
A kolem svíčky a pochodně, všude světlo,
úplný ohňostroj světel.
A když, Gusi, půjdete do třetí police…
Druhá seshora.
Ten svazek navrchu.
Ano.
Pierre de Lancre, obávaný lovec čarodějnic.
- Umíte francouzsky, pane Poe? - Ano, dobře.
Prosím v tichosti čtěte. Je to uprostřed.
De Lancre popravil 600 baskických čarodějnic
a zanechal po sobě pozoruhodné dílo, jež nyní držíte v rukou.
Ale rád bych vám věnoval knihu od Henriho Le Clerca Discours du Diable,
který, než byl hotov, popravil 700 čarodějnic.
Údajně byla zničena.
Ale prý po sobě zanechal dva nebo tři svazky
totožné s těmi zničenými.
Mnoho okultních sběratelů by je velice rádo našlo.
- Proč? - Proč?
Le Clerc po sobě zanechal pokyny, jak získat…
nesmrtelnost.
Proboha.
„Ve společnosti zlých andělů je všeobecně známo,
že součástí čarodějnických sabatů
jsou následující rozličné věci.“
„Nečistá zvířata jako ta, která křesťané nejedí,
srdce nepokřtěných dětí
a srdce oběšenců.“
Musíte se diskrétně vetřít mezi kadety
a vyčmuchat, kdo z nich může mít s tím okultismem něco společného.
Mluvte jasně.
Nedávno mi byl předložen jistý návrh
poněkud temné povahy, nekřesťanské, řekl bych.
- Opravdu? - Ano.
Byl jsem vybídnut k zpochybnění základů své víry.
K zapojení do tajemných praktik starobylého původu.
- Tajemných? - Myslí černou magii. Kdo to byl?
- Řekněte nám to. - Jsem vázán ctí jeho jméno nevyzradit.
Kdo to byl?
Nevytáhnete to ze mě,
ani kdyby mi Bůh pohrozil, že mě srazí bleskem.
- Chcete-li se s námi modlit… - Ne, dal jsem slib.
- Chtěl zpochybnit vaši víru… - Nesmím to říct.
Byl to Marquis?
Hamiltone, hlídejte se.
Ano, jméno mám, ale ještě s ním musím spojit tvář.
Závrať?
Všechno se se mnou točí.
Máte zrychlený tep.
Dobře, pane Poe, zůstaňte dnes ležet
a odpočiňte si.
Toto odevzdejte plukovníku Lockeovi a jeho kadetovi
Artemusovi, mému synovi.
Postará se, abyste byl svých povinností zbaven.
Chcete být omluven z hodiny, protože máte
závrať?
A ještě daleko palčivější problém.
Silný záchvat ennui.
„Záchvat ennui?“
Velmi citelný.
Pozor na ústa, Poe.
Můžete se doktora zeptat sám.
Je to tak, plukovníku.
Otec mi řekl, že něco takového ještě neviděl.
Nu dobrá.
Já vás ale viním z nepřijatelné bezostyšnosti.
Trojí napomenutí.
Neprodleně se vraťte na ubikaci.
A buďte tam, až přijdou důstojníci na kontrolu.
- Poe, že ano? - Ano.
Artemus Marquis.
Musím říct, že vaše bezostyšnost je obdivuhodná.
Dnes v jedenáct večer. Severní kasárna 18.
Omlouvám se za zpoždění. Doufám, že nečekáte dlouho.
To je krása.
Knihy!
Nikdy jste mne nezaujal víc.
Kde mám začít?
Politováníhodný Fenimore Cooper. Ten asi musí být v každé knihovně.
To je ale sbírka.
Dějiny Egypta a všeho možného.
Jste dopaden.
Říkal jste, že poezii nečtete.
Nečtu.
Byron!
- Můj oblíbenec, pane Landore. - Prosím.
A slušně ohmataný.
Ten patří dceři.
Vaše dcera už tu není?
Ne. S někým utekla.
Znal jste ho?
Zběžně.
A už se nevrátí?
Zřejmě ne.
Tak to jsme na tomto světě oba sami.
Ale vy máte svou matku.
Stále s vámi hovoří.
- Když už nic. - Ano.
Ano, čas od času.
A mohu říct, že co je ve mně dobrého, v mém charakteru, duchu, pochází od ní.
Jak se vaše dcera jmenuje, smím-li se zeptat?
Mathilde.
Mattie.
Nemusíte už nic říkat, pane Landore.
- Takže jste něco objevil? - Ne. Něco lepšího.
Někoho, jmenuje se Marquis.
Doktora.
Ne. Jeho syna Artemuse.
A dal jsem si za úkol vetřít se do jeho neproniknutelného kruhu.
Další dobrý Boží tvor.
Pozornost naší božské Patsy.
Nahlásíte nás za nedodržení večerky, Poe?
Pohoršují vás naše nepatrné prohřešky?
Nejen že nepohoršují, pane Ballingere, nýbrž…
je třeba další rundy.
Pijte.
Do dna, ženská.
Ballingere, vy jste dnes opravdu tyran.
Další, s'il vous plaît.
Děkuji vám.
To bych vydržel celou noc.
Pomalu, Ballingere.
Nebylo jen tak ten rmut sehnat.
Poe.
Prý jste vydávaný básník.
Snad jsem skrovně obdařen.
V tom případě žádám veřejné čtení.
Potěšte nás.
Nejlepší sherry mám pro přátele,
aby byl každý z nich rozveselen.
Oni však maj
málo prachů, hospoda se blíží krachu
a já jsem smutný. Do prdele!
- To se vám povedlo. - Bravo.
Bravo.
Prohrává… sedma.
Vítězí… spodek.
Máte štěstí, Poe.
Děkuji.
Je pravda, Poe, že vás detektiv Landor vyslýchal kvůli Fryovi?
Mylně se domníval, že jsme si s Fryem byli blízcí.
A byli?
Nebyli.
Jak příznačné. Fry se musel oběsit, aby na sebe
upoutal pozornost.
Podle mě se oběsil, protože ho jistá dáma pustila k vodě.
A která dáma, Stoddarde?
Co tvá sestra, Artemusi?
Neokouzlila Frye ona?
Ale no tak, Randy.
Tys měl k Fryovi blíž než kdokoli tady.
Nevěřím, že jsem k němu měl blíž
než ty.
Dobře. Kde jsme to byli?
Poe!
Večerka pro vás neplatí, pane Poe?
Žádám vysvětlení.
Svíce měly být zhašeny před třemi hodinami.
Promiňte, pane.
Vaše omluvy mě nikdy nepřesvědčily.
I Leroy Fry se shledal se svým stvořitelem venku po večerce.
Ihned se vraťte do kasáren.
Buďte rád, že si nekopete hrob.
Děkuji, pane.
Pohyb.
Mattie?
„Pamatuj na mě pro svou dobrotivost, Hospodine.“
„Mezi mrtvými tě nebude nic připomínat.
Což ti v podsvětí vzdá někdo chválu?“
„Hospodine, pamatuj
na své slitování a milosrdenství.“
„Zrak mi slábne hořem.“
Jste pan Landor, že?
Ano.
Jsem Leroyova matka.
Chci, abyste si vzal tohle.
Leroyův deník.
Sahá nejméně tři roky zpátky.
Nevzpomínám si…
Je mi to líto.
Tak bolestná ztráta.
Nevzpomínám si, že by se mezi jeho věcmi našel deník.
Poslal mi ho pan Ballinger.
- Pan Ballinger? - Ano.
Jakmile se dozvěděl, co se stalo,
šel k Leroyovi na ubikaci zjistit, co se dá dělat.
Ten chlapec mi jej poslal.
Aha.
A před chvílí… když mě viděl,
řekl: „Leroyův deník byste měla mít vy, v Kentucky.
Jestli jej budete chtít spálit, učiňte tak.“
Jak ohleduplné.
Já mu stejně nerozumím.
Jsou to jen čísla a písmena…
Ale… když vidím, jak na vás armáda spoléhá,
myslím, že u vás bude v dobrých rukou.
Budu za tebou pořád jezdit.
- Postarám se o ni. - Rozumím.
Jsme v tom všichni společně.
Doktore!
Pane Landore. To je ale milé překvapení.
Dovolte mi představit vám mou ženu Julii.
Tolik jsem o vás slyšela.
Je mi potěšením.
Nejste ten džentlmen, který vyšetřuje smrt pana Frye?
Ano.
Právě jsme o tom diskutovali.
Manžel mě informoval, že přes veškeré jeho heroické snahy
nebylo tělo pana Frye shledáno vhodným k veřejnému vystavení.
Chudáci jeho rodiče.
To ano.
Jsme celou tou záležitostí otřeseni.
Buďte si jistá, že nepolevím, dokud ho nedopadneme.
Rád jsem vás poznal.
Drahá.
Prý jste vdovec, pane Landore.
Je to tak.
Soucítím s vámi.
Je to nedávno, co se vaše žena odebrala k Pánu?
Dva roky.
Pouhých pár měsíců před tím, než jsme se přistěhovali na Highlands.
Náhlá nemoc?
Ne náhlá…
ne dost.
Vašich obětí si vážím.
- Upřímnou soustrast. - Děkuji.
Brava.
Edgare, říkal jsem ti, že moje sestra je zázrak?
Překrásné, drahá. Mám slzy v očích.
Jo.
Nádherná pasáž, slečno Marquisová.
- Vskutku. - Ano.
Nesmrtelnost máte zajištěnou.
Nenapadá mě žena, která by chtěla být nesmrtelná.
Okamžitě mi to připomnělo sira Thomase Graye:
„Mnohé květy rodí se nespatřeny v nachu.“
„A promrhají svou krásu na pouštním vzduchu.“
Má oblíbená.
A co si myslíte o mém malém chráněnci?
Myslím, že pan Poe má do chráněnce daleko.
Jistě se od lidí jako vy nenechá zkazit.
Dobrá, Leo.
To stačí. Musíš si před večeří odpočinout.
- Omluvte mě, pánové. - Děkujeme, Leo.
Randy, židle.
Stoddarde, šachovnice.
No jo. Už mě to nudí.
To je mi jedno!
Je nemocná.
Ve svém stavu by neměla přijímat…
Slečno Marquisová.
Promiňte.
Nic by mne nepotěšilo víc než schůzka s vámi v sobotu.
Ráda věřím, pane Poe, ale… V sobotu jsem zaneprázdněna.
Chápu.
Tuto sobotu, říkáte?
Nebo v neděli, pokud vám to vyhovuje víc.
Nebo v pondělí.
A kde tu schůzku navrhujete?
Budu hádat. Na vyhlídce? U lesa?
Ne.
Ne, ani tam, ani tam.
Myslel jsem na hřbitov.
Hřbitov?
Zajímavé.
Ano, to jistě je.
Přeji vám tedy pěkný večer.
Všechno je tak holé.
Abyste Highlands viděla v plné kráse,
musí to být hned, jak opadají listy.
Pročpak?
Vegetace původní Boží záměr
nevylepšuje, ale spíše maří.
Jste romantik.
Hovory o Bohu a smrti vás těší, že?
Smrt vskutku považuji za nejúchvatnější poetické téma.
Posadíme se?
- Krásné místo. - Ano, mé oblíbené.
Morbidita se k vám hodí.
Víc než uniforma.
Vyrovná se vám jen Artemus.
Nikdy jsem neviděl, že by prodléval v říši melancholie.
Pravda, podniká dlouhé návštěvy do tohoto světa.
Víte, věřím, že na střepech se dá tancovat
jen nějakou dobu.
Ne věčně.
Ano, nacházím ve vás dvou mnoho společného.
Snad vám není chladno.
Mráz už asi nepoleví.
Prosím, ušetřete mne.
Nepřišla jsem si povídat o počasí. Jak přízemní.
Omlouvám se. Šlo mi pouze o vaše pohodlí.
Jen do toho.
Vyznejte mi svou nehynoucí lásku, ať můžeme jít domů.
- Jen jsem říkal… - Omlouvám se.
Promiňte, jsem k nesnesení, a nevím proč.
Je vám chladno.
Slečno Marquisová, nechcete půjčit kabát?
- Není třeba. - Opravdu ne…
Já…
- Co? - Slečno.
Leo!
Leo? Co se děje?
Leo!
Proboha, Leo.
Jste v pořádku?
- Leo? - Jsem v pořádku.
Určitě jste v pořádku? Vyděsila jste mě.
To se mi stává. Není se čeho obávat.
Váš…
Váš duch mně dodává odvahy svěřit se vám,
že má matka je v mém životě jaksi stále přítomná.
Alespoň ve spánku a když procitám.
Ano.
Občas se mi zdá, že mrtví nás straší, protože je příliš málo milujeme.
Zapomínáme na ně, víte? Nechceme, ale je to tak.
Podle mne se cítí bezcitně opuštěni, a tak se nás dožadují.
Možná lepší na to příliš nemyslet.
Když jsem se probrala…
byla jsem tak ráda, že vás vidím.
Při pohledu do vaší duše
jsem našla cosi, co bych tu nikdy nečekala.
Ani za tisíc let.
Děkuji vám.
Přestaň!
Mizero! Měls vědět, kam patříš.
Drž se od Ley dál.
Nechte ho!
Nechte ho, Ballingere!
Nebo půjdete před vojenský soud!
Šmejde hnusná.
V pořádku?
Ten barbar asi zjistil, že Lea dává před ním přednost mně.
- A jestli mě chtěl vyděsit… - Vyděsit?
- Vypadal, že vás chce zabít. - Zabít?
Zabiju já jeho, než bych mu dovolil postavit se mezi mne
a mou vyvolenou.
Tak to bylo vždycky. Lidi mě podceňují.
Přátelé, spolužáci, můj vlastní mecenáš.
- Děkuju, Patsy. - Všichni.
Všichni…
až na mou matku.
A děkuji za pomoc.
Málokdy mě co překvapí.
Vy taky umíte překvapit. Že, Landore?
Bez urážky.
Jste daleko kultivovanější, než se děláte.
Je pravda, že jste někoho přiměl k přiznání
pouze pronikavým pohledem?
Máte-li dostatečnou trpělivost,
podezřelý se často vyslechne sám.
Vaše společnost mě těší, Landore.
Jednou o tom napíši báseň.
Něco, co vaše jméno učiní nesmrtelným.
Ani po tom útoku Randyho Ballingera nepodezříváš?
Tak k čemu jsi došel?
V tom vyšetřování.
Zajímá mě Artemus Marquis.
Asi ho znáš.
Kdo by ho neznal?
Je na něj ale pohled.
Jako by byl předurčen zemřít mladý, nemyslíš?
Ale neřekla bych, že je násilnický typ.
Vždy je tak rozvážný.
Možná to není on.
Ale něco je na něm… Na celé jeho rodině.
Chovají se, jako by se něčím provinili.
Nejsou všechny rodiny něčím vinné?
- Kapitáne. - Jde o Ballingera.
Obávám se, že se pohřešuje.
Kapitáne! Tady nahoře!
Pane na nebi.
Řez u pana Ballingera není tak čistý jako u Frye.
Naznačuje, že jej provedl někdo jiný.
A co se týče kastrace…
No…
Kastrace?
Proboha, Landore.
Nejsme o nic blíž dopadení pachatele
než před měsícem!
Jsme blíž.
- Je to otázka času. - Řekněte!
Našel jste víc důkazů satanských praktik?
Co ten takzvaný důstojník, který přesvědčil Cochranea,
aby tam Fryovo tělo zanechal?
Nebo Fryův deník?
Našel jste aspoň něco, co by nám mohlo být k užitku?
Potuluje se tu maniak a kuchá moje muže.
Muže, co stěží zvládají své povinnosti, opouští kasárna či zamhouří oka.