„Az Életet a Haláltól elválasztó határ homályos és bizonytalan.
Ki mondja meg, hol végződik az egyik, és hol kezdődik a másik?” E. A. Poe
HALVÁNYKÉK SZEMEK
Jó reggelt, uraim!
- Ön Augustus Landor? - Az vagyok.
És maga?
Hitchcock százados. Az Akadémia igazgatóhelyettese.
Tájékoztatom,
hogy Thayer parancsnok úr audienciára hívatja.
- És mi okból? - Majd az ezredes közli.
- Mikor kerülne sor erre? - Mihamarabb.
És ha úgy döntök, hogy nem jelenek meg?
Az az ön dolga, hisz a maga ura.
Kellemes nap ez a kocsikázásra.
HUDSON-VÖLGY, NEW YORK ÁLLAM 1830
A kormányzó szerint ön legenda volt a New York-i rendőrök körében.
És amikor önt javasolta, említette imponáló eredményeit,
például a Daybreak Boys vezéreinek letartóztatását,
a Shirt Tails-banda feloszlatását,
egy prostituált kegyetlen meggyilkolásának felderítését Elysian Fieldsben.
AZ USA KATONAI AKADÉMIÁJA WEST POINT
Ért a kódfejtéshez, a zavargások leveréséhez,
a kényszervallatáshoz.
Egy lelkész fia Gloucesterből,
aki még kamaszként érkezett New Yorkba.
Ezenkívül ön özvegyember, Mr. Landor.
Immár három éve.
- Hozassak kávét? - A sör is megteszi.
Ön…
Ezeket a feljegyzéseket ott őrzi valahol hátul, egy rekeszben, igaz?
Mi áll még bennük?
Azt is feljegyezték, hogy rég nem léptem át
a templom küszöbét?
Megemlítik, hogy a lányom megszökött?
Tudomásunk van a leánya eltűnéséről.
Fogadja együttérzésünket!
Tisztelettel, remélem, nem sértettem meg.
Nem.
Nem, elnézést! Nekem kellene bocsánatot kérnem.
Meg is teszem. Kérem, folytassák!
Mr. Landor, kénytelenek vagyunk rendkívüli diszkrécióval eljárni.
Keresünk valakit.
Magánszemélyt, közismert szakmai múlttal és tapintattal,
aki az Akadémia nevében vizsgálódna.
Egy bonyolult, kényes természetű ügyben,
amely az egyik kadétunkat érinti.
Egy másodéves fiatalembert Kentuckyból, a neve Fry.
- Leroy Fry. - Ne kerülgessük a forró kását!
Fry felakasztotta magát tegnap éjjel.
Sajnálattal hallom.
Rémes ügy. De meg kell értenie a helyzetünket.
Azzal a feladattal bízzák ránk ezeket a fiatal férfiakat,
hogy úriembert és katonát faragjunk belőlük. Keményen hajtjuk őket.
De szeretnénk hinni, hogy tudjuk, meddig mehetünk el.
Egy fiú felakasztja magát.
- Ez a halottkémre tartozik. - Félek, még nincs vége.
Fry kadét holttestét megcsonkították tegnap éjjel a kórházban.
Megcsonkították? Kicsoda?
Ha tudnánk, nem kellett volna idehívnunk önt.
Bizonyára az Akadémián is akadnak csínytevők.
Ez nem csíny volt, Mr. Landor.
Leroy Fry szívét kivágták a mellkasából.
Dr. Marquis, mi ennek a módja?
Szike kell hozzá. De egy jó éles kés is megteszi.
De a szívig eljutni nem egyszerű.
Ezek a vágások a tüdőn és a májon azt mutatják:
az illető úgy forgatta a kést, hogy a szív ép maradjon.
És hogyan konzerválná a szívet a tettes?
Valamiféle edényben.
Muszlinba, esetleg újságpapírba csomagolva.
Valószínűleg jegelné.
Milyen ember képes erre?
Egy erős ember.
Tehát nem nő?
Olyan nő nem, akihez eddig szerencsém volt.
És mi a helyzet az orvosi ismereteivel?
Önhöz hasonlóan tanultnak és képzettnek kell lennie?
Nem feltétlenül.
Sok fény kell hozzá, tudnia kell, hol vágjon,
de nem kell feltétlenül orvosnak vagy sebésznek lennie.
- Hanem… - Őrültnek!
Aki most is szabadon jár.
Fegyvert fel!
Bocsásson meg nekem, Mr. Landor!
Igen kényes helyzetben vagyunk.
Egyes befolyásos szenátorok Washingtonban
a csúfos bukásunkat várják, bezáratnák az iskolát.
Arra kérem, segítsen megmenteni az Akadémia becsületét.
Megpróbálom.
Maga volt őrszolgálatban tegnap, Mr. Huntoon.
Igen, uram.
Fél tíztől. Éjfélkor visszaindultam az őrszobára.
Az hol van?
A négyes. Fort Clinton mellett.
Bevallom, nem vagyok ismerős errefelé,
de úgy tűnik, ahol most vagyunk,
nem igazán esik útba Fort Clintontól az északi barakk felé menet.
- Nem, uram. - Miért tett kitérőt?
Nos, uram, útközben hallottam valamit.
Azt hittem, egy állat.
Mintha haldokolna, csapdába esett volna, jöttem segíteni.
Nagyon kedvelem az állatokat.
Ebbe az irányba futottam, míg rá nem találtam Fry kadétra, uram.
- Hogy festett? - Nem jól, uram.
Nem egyenesen lógott.
Hanem mintha egy széken ült volna.
Nem tudom követni.
Hát, a lába a földet érte, uram.
- A lába a földet érte? - Igen, uram.
Jól van. És ezután mit csinált?
Rohantam. Egyenesen vissza az északi barakkba.
Egy utolsó kérdés, és nem is zavarom tovább.
Látott még valakit a környéken?
Nem, uram.
Mr. Huntoon.
A nyak…
Volt az első, ami feltűnt.
Látja?
Nem tiszta a fojtás vonala.
A kötél fel-alá csúszkált a nyakán, mielőtt fogást talált rajta.
Mintha…
Mintha Fry kadét… ellenállt volna.
Nézze meg, kérem, az ujjait!
Friss véraláfutás, ahogy a kötelet markolta,
próbálta letépni magáról.
Szabad kérdeznem, mi folyik itt?
Ez felettébb szabálytalan.
Volna szíves, és megtapogatná Mr. Fry fejét hátul?
Ön megvizsgálta Mr. Fryt, igaz?
Természetesen megvizsgáltam, ez a munkám!
Ezen már túl vagyunk, nem?
Valamiféle zúzódás tapintható.
A parietális régióban.
Úgy háromhüvelyknyi.
Elkerülhette a figyelmemet.
Valaki meggyilkolta Mr. Fryt.
Ezt mondja, Mr. Landor?
Talán rátapintott a lényegre, Hitchcock százados.
Bárki figyelmét elkerülte volna, doktor.
Mr. Landor!
Most, hogy nekünk dolgozik,
fontos, hogy lefektessünk néhány alapszabályt.
Naponta jelentést tesz nekem, én pedig az ezredesnek.
Egy szót sem ejthet erről senkinek az Akadémián, és másutt sem.
- Ez minden? - Még egy utolsó feltétel.
A nyomozás ideje alatt nincs italozás.
A híre megelőzte önt.
Elnézést!
- Ön Augustus Landor? - Az vagyok.
Ha nem tévedek, önt bízták meg a Leroy Fryt övező rejtély megoldásával.
Így van. Mit tehetek önért?
Kötelességem az intézmény becsülete érdekében
megosztani önnel néhány következtetésemet.
Következtetését?
A néhai Mr. Fryt illetően.
Roppantmód érdekelne.
A férfi, akit keres,
költő.
Cochrane közlegény!
Amikor Leroy Fry holttestét behozták a kórházba,
magát osztották be, hogy őrizze?
Igen, uram.
- Történt valami ez idő alatt? - Hajnali fél háromig semmi.
- Ekkor felmentettek az őrszolgálat alól. - Ki?
- Közlegény, ki mentette fel? - Azt nem tudom, uram.
Csak azt, hogy tiszt volt.
- Nem mutatkozott be? - Nem, uram.
De amúgy sem várnám egy tiszttől.
Mit mondott magának ez a tiszt?
„Köszönöm, közlegény. Leléphet. Innentől átveszem.”
- Különös, nemde? - De, uram. Nagyon is.
- Látta a tiszt arcát? - Nem, uram.
Csak egy gyertya égett. Sötét volt.
Akkor honnan tudta, hogy tiszt az illető?
A váll-lapjáról, uram. De elismerem, igen különös volt az egész.
- Hogyhogy? - A váll-lap.
A bal válláról hiányzott.
Hát itt van, személyesen!
Benny tudja, mikor van szüksége egy férfinak italra.
Már a látványtól is felpezsdül a vérem.
- Benny! - Uram!
- Igyunk… a szabályokra! - Pokolba velük!
Patsy!
Mi bánt?
Hallottál szegény kadétról?
- Azt beszélik, órákon át haldoklott. - Kik beszélik?
Ő mondta.
Önnek nem a koncerten kellene lennie?
Jó estét! A koncerten?
Nem fognak hiányolni.
Az Akadémián észre sem vesznek.
Egyébként is, az ilyen termekben többet tanultam, mint az osztálytermekben.
Nem kétlem.
Uram, kérem! Üljön le! Foglaljon…
- Helyet? - Helyet. Köszönöm.
Poe negyedéves. E. A. Poe.
Edgar A. Poe.
Látom, jó huzata van.
Segít elűzni a sötétséget.
Mondja csak, honnan szerezett tudomást Leroy Fryról?
Nos, természetesen Huntoontól.
Szétkürtölte a hírt, ő az utca hírmondója.
A végén még őt is felköti valaki.
Ezzel arra utal, hogy valaki felakasztotta Mr. Fryt?
Nem utalok én semmire.
Miért gondolja, hogy a férfi, aki kivágta Leroy Fry szívét,
költő volt?
Nos…
A szív csakis szimbólum lehet.
Ha nem szimbólum, mi marad?
Maroknyi izomköteg, nem esztétikusabb egy hólyagnál.
Mármost, egy emberi szív eltávolítása bűnös cselekedet.
És ki alkalmasabb e munkára
egy költőnél?
Egy olyan költőnél, aki mindent szó szerint vesz…
Nem színlelheti, hogy e kegyetlen tett
nem keltett irodalmi rezonanciákat elméje zugaiban.
Lord Suckling elbűvölő sorai:
„Kérlek, küldd vissza szívemet Mivel a tiéd nem lehet enyém”
Vagy akár a Biblia: „Tiszta szívet teremts bennem,
ó, Uram! A töredelmes és megtört szívet nem veted meg.”
Ezzel az erővel vallási fanatikus is lehet a tettes.
Nem, tudja, elmulasztottam közölni, hogy magam is költő volnék,
így költőként gondolkodom.
Nem igazán olvasok verseket.
Miért is tenné? Ön amerikai.
És maga?
Művész vagyok. Tehát hazátlan.
Mi az, Mr. Landor?
Sokat segített.
Nézzen utána egy Loughborough nevű kadétnak!
Korábban Leroy Fry szobatársa volt, de összevesztek.
A vita természete bizonytalan.
Mr. Loughborough!
Mesélje el Mr. Landornak, honnan ismerte Mr. Fryt!
Igen, uram. Szobatársak voltunk.
Veszekedtek valaha is?
Nem nevezném veszekedésnek. Csak…
elváltak az útjaink, uram.
- Miért váltak el az útjaik? - Semmi különös, csak…
így alakult.
Ha bármit tud Mr. Fryjal kapcsolatban,
kötelessége azonnal elmondani!
Nos, uram, elmondom.
Én úgy fogalmaznék,
hogy rossz társaságba keveredett.
Legalábbis ő így nevezte őket.
Mondja, a „rossz társaság” alatt ő más kadétokat értett?
Sosem mondta, de én feltételeztem.
És miért nem mondta ezt el korábban?
Nem gondoltam, hogy fontos lehet,
mivel igen régen történt.
Leléphet!
Mr. Stoddard!
Maga volt az utolsó, aki életben látta Mr. Fryt.
Igen, uram.
- Hangosabban! - Kissé beteg vagyok, uram.
Láttam Leroyt, későn, a kérdéses estén.
Elhaladtam mellette a barakkba menet.
Beszélt vele?
Megállított, azt kérdezte, van-e a környéken tiszt.
Hogy festett Mr. Fry?
Nagyon sötét volt. Nem igazán emlékszem.
Látott valamit nála, esetleg egy kötelet?
Nem láttam ilyet.
Volt valami.
Amikor Fry elindult, megkérdeztem tőle, hová megy ilyen későn.
És?
Azt felelte: „Vár a kötelesség.”
Maga ezt hogyan értelmezte?
Nem is tudom.
Leléphet.
- Elnézést, százados úr! - Igen?
Magasságos ég!
„Tehenet és birkákat mészároltak le és csonkítottak meg Cold Springben.
A szügyüket kegyetlenül felhasították, a szívüket kivágták.”
Isten egyetlen teremtménye sincs biztonságban előle?
Nem tudjuk, ugyanaz-e a tettes.
Micsoda?
Talán véletlen volna?
Holnap reggel 6.00-tól
mindenki csak tanórákra, étkezni és imádkozni járhat ki!
Máshová nem!
Ha a társai kérdeznék,
csak a Leroy Fryjal való ismeretségéről kérdeztük.
Nem voltunk ismeretségben. Nem ismertem.
- Micsoda? - Nem ismertem őt.
- Akkor félreértettem. - Nem ön az első.
Ha ez nem egy beszélgetés, akkor mi?
Munkát kínálok.
Fizetség nincs.
Egyetlen társa sem tudhatja meg, mivel foglalkozik,
csak jóval azután, hogy végzett vele.
Ha tudomásukra jut, valószínűleg átkozni fogják a nevét.
Ellenállhatatlan ajánlat.
De kérem, áruljon el többet!
Kiváló! Ezt kellene megfejtenie, egy hosszabb feljegyzés egy részletét.
Titokban kell dolgoznia, és a lehető legprecízebben.
Örömmel jelentem, hogy megfejtettem az üzenetét.
Kézírás, személyes természetű.
Frynál volt a halála idején.
Ebből arra következtethetünk,
hogy ezzel csalták ki a barakkból a kérdéses éjszakán.
Mivel az üzenetet kitépték a kezéből,
feltételezhető, hogy valamiképp azonosította a feladót.
A meglehetősen primitív nagybetűk használata arra is utal,
hogy a feladó titkolni kívánta a kilétét.
Egyfajta meghívó, pontosabban szólva csapdának is nevezhető.
Csapda?
Mármost, ennek fényében… Szabad?
Koncentráljunk a harmadik sorra,
amelyről tudjuk, hogy teljes!
„Szabad”. De mi szabad?
Valami, ami „K” betűvel kezdődik.
„Kikötő”? „Kedvtelés”?
Nem. Egyik sem illik egy meghívóhoz.
„Szabad kilépnie”? Nem, az túl suta fordulat.
Ha Leroy Fryt adott helyen, adott időben várták,
csak egy szó illik ide: „késnie”.
„Szabad késnie.”
Ha a harmadik sort nézzük,
az első szó kikövetkeztetése szinte bántón egyszerű:
„Nem”.
Tehát: „Nem szabad késnie.”
Most nézze meg közelebbről, Mr. Landor!
Nem kell messzire mennünk megfelelő jelöltért.
Ha Fry egy előre meghatározott helyre megy,
akkor az író szemszögéből nézve „ jön”.
Tehát: „Jöjjön”, Mr. Fry!
Most, hogy ez is a helyére került, mi sem egyszerűbb,
mint a következő szó. Mi más lehet, mint a „hamar”?
Beillesztjük a szót, et voilà!
„Nem szabad késnie. Jöjjön hamar!”
És tessék, íme, a petite énigme megoldása,
nagy tisztelettel!
Elsőrangú munka. Köszönöm.
- Még valami. - Igen?
Az első két sorral jutott valamire?
Arról kénytelen voltam lemondani.
Ön jó helyesíró?
Hibátlan. Nem kisebb szaktekintély szerint,
mint John Bransby tiszteletes Stoke Newingtonból.
Akkor tehát ön sosem követ el olyat, amit közülünk oly sokan.
Nem ír le helytelenül szavakat.
Például „ott” helyett azt, hogy „otan”.
Az „otan” elírás lehet.
Ez valóban meghívó. „Találkozzunk ott!”
Persze azt még mindig nem tudjuk, hol, igaz?
Valahol, aminek a vége „T-Ő”.
A kikötő!
- Mi több, a kikötő melletti kis öböl! - Kitűnő választás.
Tehát: „A kikötő melletti kis öbölben leszek.”
Találkozzunk ott este 11 körül!”
Tehát: „Nem szabad késnie. Jöjjön hozzám!” Ez talán közelebb áll a valósághoz.
Mit árul el ez önnek?
Miért találkozna egy kadéttal a kikötőnél,
hisz vele bárhol tud?
Azért, mert az illető nem egy kadét, hanem egy nő.
Ön mindvégig tudta a megoldást, Mr. Landor!
Volt egy sejtésem.
Nos, ha valóban egy nőt keresünk,
úgy hiszem, én már láttam is.
A Leroy Fry halálát követő reggelen, még mielőtt megtudtam, mi történt,
felébredtem, és egy vers kezdősorait kezdtem mormolni
egy titokzatos nőről, aki gyötrődik.
Majd odakint, a kantin mellett felbukkant a leggyönyörűbb teremtés,
akit valaha volt szerencsém látni.
Ki volt ő?
Halvány fogalmam sincs.
De miért gondolja, hogy a vers és a fiatal nő kapcsolódik Mr. Fryhoz?
A leplezett erőszak érzete…
A kimondhatatlan kényszeré.
Egy ismeretlen nő.
Bármelyik reggel megírhatta volna ezt.
De nem én írtam. Úgy diktálták.
Diktálták?
Kicsoda?
Édesanyám.
Ő halott.
Majdnem 20 esztendeje.
Mesélj erről a Poe nevű fickóról!
Ó, Poey!
Kedves fiú.
Remek a modora. Sokat beszél.
Az biztos. És van benne valami különös.
Mert sokat beszél?
Nem, mert értelmetlen ábrándokat kerget.
Egy versről beszélt nekem,
azt állítja, köze van Leroy Fry halálához.
És állítólag álmában diktálta neki a halott édesanyja.
Te igazán tudod, hogy azok, akiket elvesztettünk…
mindig velünk maradnak.
Az ember szinte bármire képes, hogy becsapja a halált, nem igaz?
Valamiféle edényben.
Muszlinba, esetleg újságpapírba csomagolva.
Valószínűleg jegelné.
TALÁLKOZZUNK A HŰTŐHÁZNÁL! BÁTORSÁG
Jól van. Megkapta az üzenetemet.
- Követték? - Hogy követtek-e?
Mily amatőr lenne! Természetesen nem.
- Ez mi? - A bűntény helyszíne.
A második… bűntényé.
Ide hozták Fry szívét.
Említette, a szív kivágása a Bibliát juttatta eszébe.
Beismerem, ebben az irányban indultam el.
Nem a Biblia,
de a vallás irányában.
Valóban úgy tűnik, hogy valamiféle szertartásra utal.
Vér és gondosan elhelyezett gyertyák.
- Egy kör. - És egy háromszög.
Fry szívét pedig valószínűleg a közepére helyezték.
Van egy régi barátom, aki segíthet.
Jean Pépé professzor a jelképek…
- Pépé! - …a rituálék, az okkultizmus szakértője.
Professzor!
- Ő a legkülönösebb alak… - Jöjjenek hátra!
- Elnézést a zavarásért! - …akivel valaha találkoztam.
Egy különös dolgot hoztam, szeretném, ha megvizsgálná.
Ez csakis egy mágikus kör lehet.
Emlékszem, a Le Véritable Dragon Rouge-ban láttam.
Ha jól emlékszem, a bűvész oda állt,
a háromszögbe.
Egyedül?
Nos, lehetnek segédei.
Gyertyák és fáklyák kétoldalt, mindenütt fény,
ez gyakorlatilag egy fényünnep.
Mármost, Gus, ha odamegy a harmadik polchoz…
Felülről a második.
Az a könyv ott felül.
Igen.
Pierre de Lancre, a hírneves boszorkányvadász.
- Ön olvas franciául, Mr. Poe? - Igen.
Kérem, némán olvassa! A középső lapon található.
De Lancre 600 baszk boszorkányt végzett ki,
és e figyelemre méltó kötetet hagyta az utókorra, amit ön olvas.
De a könyv, amit szívem szerint átadnék, a Discours du Diable Henri Le Clerctől,
aki 700 boszorkányt végzett ki,
állítólag megsemmisült.
Azt beszélik, hogy fennmaradt két-három másik példány,
melyek azonosak a megsemmisülttel.
A felkutatásuk számos okkult gyűjtő fixa ideája lett.
- Miért? - Hogy miért?
Le Clerc instrukciókat hagyott hátra, hogyan érhető el…
a halhatatlanság.
Uramisten!
„A gonosz angyalok testvériségének tagjai között közismert,
hogy a boszorkányszombaton felszolgált lakoma
kizárólag a következő fogásokból áll:
tisztátalan állatok, melyeket keresztények sosem fogyasztanak,
kereszteletlen gyermekek szíve,
valamint akasztott emberek szíve.”
Az ön feladata elvegyülni a kadétok között,
és kideríteni, melyiküknek lehet köze az okkultizmushoz.
Magyarázd el!
Nos, érkezett hozzám egy bizonyos megkeresés,
sötét természetű, mondhatni, keresztényellenes.
- Valóban? - Igen.
Arra indított, hogy vonjam kétségbe hitem alapjait.
És forduljak ősi, titokzatos és magasztos praktikák felé.
- Magasztos praktikák? - Fekete mágia. Ki volt az?
- Áruld el, követeljük! - Köt a becsület, nem tehetem.
Ki volt az?
Nem árulom el,
még ha Isten sújt le rám, akkor sem!
- Ha velünk imádkoznál… - Nem, szavamat adtam.
- Ha hittagadásra kér… - Nem mondhatom el.
Marquis volt az?
Hamilton, hallgass!
Igen, van egy név, de egy arc is kell hozzá.
Szédül?
Nos, minden kavarog.
A szívverése meglehetősen szapora.
Rendben, Mr. Poe, ma maradjon a szálláshelyén,
és vigyázzon magára!
Ezt adja át Locke hadnagynak és a kadétok parancsnokának,
a fiamnak, Artemusnak!
Ő gondoskodik róla, hogy felmentsék kötelezettségei alól.
Felmentést kér a tanórák alól,
mert nemrég szédült?
Egy még súlyosabb panaszt nem említettem.
A grand ennui-rohamot.
„Grand ennui”?
Igen súlyos roham volt.
Vigyázzon magára, Poe!
Kérdezze csak meg a doktort!
Ez igaz, hadnagy úr!
Apám említette, hogy ilyet még nem látott.
Rendben van.
Viszont tiszteletlenséggel és pimaszsággal vádolom.
Három pont levonás!
Azonnal térjen vissza a barakkba!
És ajánlom, legyen ott a körletszemlén!
- Poe, igaz? - Igen.
Artemus Marquis.
Meg kell mondjam, bámulatra méltó a pimaszságod.
Ma este 11 órakor. Északi barakk, 18-as szám.
Elnézést a késésért! Remélem, nem várakoztattam meg.
Ez csodás!
Könyvek!
Most felkeltette az érdeklődésemet!
Hol is kezdjem?
A siralmas Fenimore Cooper! Gondolom, minden könyvtárban ott a helye.
Micsoda gyűjtemény!
Egyiptom történelme és még mennyi más egyéb!
Ön lebukott!
Azt állította, nem olvas verseket!
Nem is.
Byron!
- Személyes kedvenc, Mr. Landor… - Kérem!
És mondhatni, rongyosra olvasták!
A lányomé.
És a leánya már nem lakik itt?
Nem. Megszökött valakivel.
Akit ön ismert?
Futólag.
És többé nem jön vissza?
Nem valószínű.
Mindketten egyedül vagyunk a világon.
De önnek ott az édesanyja.
Még mindig beszél önhöz.
- Legalább ennyi. - Igen.
Igen, időről időre.
Hozzáteszem, mindent, ami jó bennem, személyemben, lelkemben, tőle örököltem.
A leányát hogy hívják, ha szabad kérdeznem?
Mathilde.
Mattie.
Ne is mondjon többet, Mr. Landor!
- Azt mondta, talált valamit. - Nos, nem. Jobb annál.
Valakit, akinek a neve Marquis.
A doktor.
Nem. A fia, Artemus.
Feladatomul választottam, hogy beférkőzöm ebbe a zárt csoportba.
Isten újabb derék teremtménye.
La divine Patsy jóvoltából.
Feljelentesz minket a kijárási tilalom megszegéséért, Poe?
Sértőnek találod a mi kis kihágásainkat?
Nemcsak hogy nem találom sértőnek, Mr. Ballinger, de…
egy újabb kört is elfogadok.
Fenékig!
Hajtsd fel, asszony!
Ballinger, ma este sokat kötözködsz!
Újat, s'il vous plaît!
Köszönöm!
Egész este folytatnám!
Nyugalom, Ballinger!
Nem volt könnyű beszerezni a whiskey-t.
Poe!
Úgy tudom, verseid jelentek meg.
Azt mondják, van némi tehetségem.
Akkor nyilvános felolvasást követelek!
Halljuk!
Ismertem egy hölgyet, ki pucér és facér
Viselkedése roppantmód kacér
De túljártam eszén
Azt mondta, csak egy kurvapecér Udvarol, ha a hölgy éppen pucér
De én becserkésztem Utolértem s letepertem
- Szép volt, Poe! - Bravó!
Bravó!
A vesztes kártya… egy hetes.
A nyertes kártya… egy bubi.
Nos, ma szerencséd van, Poe!
Köszönöm.
Igaz, hogy Landor nyomozó kifaggatott téged Fryról, Poe?
Valamiért azt hitte, hogy Fry közeli ismerőse voltam.
Az voltál?
Nem.
Jellemző, Fry csak úgy tudta felhívni magára a figyelmet,
hogy felkötötte magát.
Kétségbeesésében kötötte fel magát, mert egy hölgy faképnél hagyta.
Miféle hölgy, Stoddard?
Mi van a húgoddal, Artemus?
Nem ő csavarta el Fry fejét?
Ugyan, Randy!
Te álltál közülünk a legközelebb Fryhoz.
Nem álltam hozzá olyan közel,
mint te.
Jól van. Hol is tartottunk?
Poe!
Magára nem vonatkozik a tilalom, Mr. Poe?
Magyarázatot várok!
A gyertyákat három órája el kellett volna oltani!
Elnézést kérek, uram!
Mindig is álságosnak tűnt a bocsánatkérése.
Leroy Fry is takarodó után lelte halálát!
Azonnal térjen vissza a barakkba!
Örüljön, hogy nem a saját sírját ássa!
Köszönöm, uram.
Szedje a lábát!
Mattie?
„Kegyelmesen gondolj rám, mert te jóságos vagy, ó, Uram!”
„Mert a halál után nem emlegetnek téged,
ki ad hálát neked a sírban?”
„Kegyelmesen gondolj rám,
mert te jóságos vagy, ó, Uram!”
„Szemem elhomályosodott a bánattól.”
Ön Mr. Landor. Igaz?
Az vagyok.
Leroy édesanyja vagyok.
Ezt szeretném átadni.
Leroy naplója.
Az utóbbi három évről.
Nem emlékszem…
Részvétem.
Szörnyű veszteség.
Nem emlékszem, hogy a személyes holmija között naplót is találtak.
Mr. Ballinger küldte el nekem.
- Mr. Ballinger? - Igen.
Amint hallotta, mi történt,
egyenesen Leroy szállására ment, hogy megnézze, mit tehet.
A drága fiú postázta nekem.
Értem.
És az imént… amint meglátott, azt mondta:
„Úgy gondoltam, Leroy naplójának önnél a helye, Kentuckyban.
De ha inkább elégetné, csak tessék!”
Milyen figyelmes!
De egy szót sem értek belőle.
Az a sok szám és betű…
De… látván, hogy a hadsereg mennyire bízik önben,
úgy helyes, hogy önnél legyen.
Sokszor visszajövök majd, találkozunk.
- A szükségletei végett… - Értem.
Ez közös ügyünk.
Doktor úr!
Mr. Landor! Milyen kellemes meglepetés!
Kérem, hadd mutassam be a nejemet, Juliát!
Már sokat hallottam önről.
Örvendek!
Nem ön az úriember, aki Mr. Fry halála ügyében nyomoz?
Én vagyok.
Épp erről beszélgettünk.
A férjem most tájékoztatott, hogy hősies erőfeszítései dacára
Mr. Fry teste már nincs olyan állapotban, hogy közszemlére tegyék.
Szegény szülei!
Ó! Valóban.
Nos, ez az ügy megrázott minket.
Biztosíthatom, hogy nem nyugszom, míg nincs meg a tettes.
Örülök, hogy megismerhettem.
Kedvesem!
Úgy hallom, ön özvegyember, Mr. Landor.
Így van.
Nos, részvétem.
Nemrég történt? Hogy a neje jobblétre szenderült?
Már két éve.
Néhány hónappal azután, hogy Highlandsbe költöztünk.
Hirtelen vitte el egy betegség?
Nem…
elég hirtelen.
Nos, együttérzek önnel.
- Részvétem! - Köszönöm.
Bravó!
Edgar, nem megmondtam, hogy a húgom őstehetség?
Csodás, kedvesem! Könnyet csalt a szemembe.
Igen.
Csodás futamok, Miss Marquis!
- Igazán. - Igen.
A halhatatlansága biztosított.
Nem tudok nőről, aki halhatatlanságra vágyik, Randy.
Nyomban eszembe juttatja Sir Thomas Grey sorait:
„Sok virág Születik s pirul láthatatlan”
„S pazarolja édes illatát A pusztaságra”
Egyik kedvencem.
Mit szólsz a kis védencemhez?
Mr. Poe nem szorul rá, hogy bárki védence legyen.
Sem arra, hogy ilyen alakok megrontsák.
Rendben, Lea.
Elég lesz! Pihenned kell vacsora előtt.
- Ha megbocsátanak, uraim! - Köszönöm, Lea.
Randy, egészségedre!
Stoddard! A sakktáblát!
Most már unatkozom.
Nem érdekel!
Lea beteg!
Nem lenne szabad társaságban…
Miss Marquis!
Bocsánatát kérem!
Nagy örömömre szolgálna, ha felkereshetném kegyedet szombaton.
Bizonyára így van, Mr. Poe, de… sajnos szombatra már elígérkeztem.
Értem.
Tehát szombatot mondott?
Lehet vasárnap is, ha az megfelelőbb.
Vagy hétfő.
És hol javasolja ezt a találkozót?
Kitalálom! A Gee's Point? A Flirtation Walk?
Nem.
Egyik sem.
A temetőre gondoltam.
A temetőre?
Milyen érdekes!
Magam is úgy vélem.
Nos, további szép estét kívánok!
Most minden olyan csupasz!
Ezt a vidéket teljes pompájában
nyomban levélhullás után lehet igazán élvezni.
Mi ennek az oka?
A vegetáció nem javít,
inkább ront Isten eredeti tervén.
Ön romantikus lélek!
Élvez Istenről és a halálról társalogni, igaz?
A halált valóban a költészet legmagasztosabb témájának tartom.
Leülünk?
- Csodás hely. - A kedvencem.
Milyen jól állnak magának a morbid dolgok!
Jobban, mint az egyenruha.
Csakis Artemus fogható önhöz.
Őt sosem láttam a melankólia birodalmában időzni.
Hajlandó hosszabb időszakokra ellátogatni a világunkba.
Úgy hiszem, lehetséges törött üvegen táncolni
egy ideig.
De nem örökké.
Igen, látom, hogy sok a közös kettejükben.
Remélem, nem fázik.
Láthatólag beköszöntött a fagyos idő.
Kérem, ezt ne!
Nem az időjárásól jöttem csevegni! Milyen prózai!
Csupán a kegyed jólétét tartottam szem előtt.
Akkor csak tessék!
Valljon soha nem múló szerelmet, hogy gond nélkül hazamehessünk!
- Azt akartam mondani… - Elnézést!
Rémesen viselkedem, és nem tudom, miért!
Kegyed fázik!
Miss Marquis, kölcsönadhatom a köpenyemet?
- Jól vagyok. - Tényleg nem…
Én…
- Mi az? - Miss Marquis! Lea!
Lea! Mi történt?
Lea!
Lea.
Uramisten, Lea!
Jól van?
- Lea! - Jól vagyok.
Biztosan jól van? Megrémített.
Megesik az ilyesmi. Nincs ok az aggodalomra.
A kegyed…
Lelkülete felbátorít arra, hogy megvalljam,
édesanyám ma is jelen van az életemben.
Ébren és álomban is.
Igen.
Néha úgy hiszem, a holtak azért kísértenek minket, mert nem szeretjük őket eléggé.
Elfelejtjük őket, tudja. Nem áll szándékunkban, mégis megtesszük.
Szörnyen elhagyatottnak érzik magukat, ezért keltik fel a figyelmünket.
Talán úgy helyes, ha nem fordítunk rájuk figyelmet.
Hálás voltam, hogy ott volt…
amikor magamhoz tértem.
Mélyen önbe néztem,
és olyat láttam, amire nem számítottam.
A legkevésbé sem.
Köszönöm.
Ne!
Te fattyú! Tudd, hol a helyed, te mocsok!
Tartsd távol magad Leától!
Hagyja abba!
Álljon le, Ballinger!
Vagy hadbíróság elé kerül!
Ocsmány rohadék!
Jól van?
Ez a vadember nyilván tudja, hogy Lea jobban kedvel nála!
- És ha el akar ijeszteni… - Elijeszteni?
- Úgy tűnt, meg akarja ölni. - Megölni, engem?
Nem hagyom, hogy közénk álljon,
én ölöm meg előbb!
Mindig így volt. Alábecsültek.
Barátok, osztálytársak, a saját jótevőm.
- Köszönöm. - Mindenki!
Kivéve az én…
drága édesanyámat.
És köszönöm az iménti segítséget.
Nem szoktak így meglepni.
És ön is meglep. Igaz, Landor?
Nem akarom megsérteni,
de ön sokkal kifinomultabb, mint mutatja.
Mondja, igaz, hogy egyszer vallomásra bírt valakit
kizárólag egy szúrós pillantással?
Ha kellően türelmes az ember,
a gyanúsított önmagát vallatja.
Nos, ön igen kellemes társaság, Landor.
Egy nap írok majd egy verset.
Amely örök időkre megőrzi a nevét.
Még a mostani támadás után sem gyanúsítod Randy Ballingert?
Akkor most mi a helyzet?
A nyomozásoddal.
Engem Artemus Marquis érdekel.
Ismered, igaz?
Ki nem ismeri?
Gyönyörű fiú.
Mondhatni, fiatalon kellene meghalnia, nem igaz?
De őt nem nézném erőszakos típusnak.
Mindig olyan hűvös.
Talán nem ő az emberünk.
Van benne valami… Az egész családjában.
Úgy viselkednek, mint akik valami bűnt követtek el.
Talán nincs valami bűne minden családnak?
- Százados úr! - Mr. Ballingerről van szó.
Attól tartok, eltűnt.
Százados úr! Itt fent!
Uramisten!
Mr. Ballinger felboncolása nem volt olyan precíz, mint Fryé.
Ami arra utal, hogy más végezte.
Ami a kasztrálást illeti…
Nos…
Kasztrálás?
Uramisten, Landor!
Nem járunk közelebb a tettes azonosításához,
mint egy hónapja!
Közelebb járunk.
- Csak idő kérdése. - Mondja!
Talált újabb bizonyítékot sátánista praktikákra?
És az állítólagos tiszt, aki rábírta Cochrane közlegényt,
hogy hagyja ott Leroy Fry holttestét?
Vagy Fry naplója?
Talált akár egyetlen használható nyomot is?
Egy őrült járkál itt szabadon, és felkoncolja az embereimet!
Akik alig teljesítik a kötelességüket, alig hagyják el a barakkot, alig alszanak!