‎„Hotarele care separă Viața de Moarte
‎sunt, în cel mai bun caz, obscure și vagi.
‎Cine știe unde se sfârșește una ‎și unde începe cealaltă?” E. A. Poe
‎OCHIUL ALBASTRU DESCHIS
‎Bună dimineața, domnilor!
‎- Sunteți Augustus Landor? ‎- Da.
‎Dv. cine sunteți?
‎Căpitanul Hitchcock, ‎comandant-adjunct al Academiei.
‎Sunt aici să vă informez
‎că dl comandant Thayer ‎solicită o întrevedere urgentă.
‎- Cu ce scop? ‎- O să vă spună dl colonel.
‎- Și când o să aibă loc? ‎- Cât de repede puteți.
‎Și dacă hotărăsc să nu o onorez?
‎E problema dumneavoastră, sunteți civil.
‎E o zi bună pentru o plimbare.
‎VALEA HUDSON, NEW YORK - 1830
‎Guvernatorul spune că sunteți o legendă ‎printre polițiștii newyorkezi.
‎Când v-a recomandat serviciile, ‎a subliniat realizările impresionante,
‎inclusiv capturarea ‎liderilor bandei Daybreak Boys,
‎destrămarea temutei bande Shirt Tails
‎și rezolvarea oribilei ucideri a unei ‎tinere prostituate în Elysian Fields.
‎ACADEMIA MILITARĂ A STATELOR UNITE ‎WEST POINT
‎Vă pricepeți la spargeri de coduri, ‎controlul mulțimilor
‎și interogatorii fără mănuși.
‎Sunteți fiu de preot din Glasgow,
‎v-ați mutat la New York în adolescență.
‎Și sunteți văduv, dle Landor.
‎De trei ani.
‎- Să trimit după o cafea? ‎- O bere ar pica mai bine.
‎Țineți…
‎Țineți notițele astea prin niște firide, ‎pe undeva prin spate, nu-i așa?
‎Ce mai scrie?
‎Scrie că n-am mai călcat într-o biserică
‎de multă vreme?
‎Scrie că fiica mea a fugit acum ceva timp?
‎Suntem la curent cu dispariția fiicei dv.
‎Vă oferim compasiunea noastră.
‎Cu tot respectul, sper că nu v-am jignit.
‎Nu.
‎Nu, eu ar trebui să-mi cer scuze.
‎Iertați-mă! Continuați!
‎Dle Landor, suntem obligați să acționăm ‎cu discreție maximă.
‎Căutăm pe cineva.
‎Un civil ale cărui sârguință și tact ‎sunt bine-cunoscute
‎și care să conducă o anchetă ‎în numele Academiei.
‎O anchetă extrem de complexă și delicată,
‎legată de unul dintre cadeții noștri.
‎Un student din anul doi, din Kentucky, ‎pe nume Fry.
‎- Leroy Fry. ‎- Să spunem lucrurilor pe nume!
‎Fry s-a spânzurat aseară.
‎Îmi pare rău să aud asta.
‎Mare nenorocire! Dar trebuie ‎să înțelegeți în ce postură ne aflăm.
‎Acești tineri au fost lăsați ‎în grija noastră,
‎ca să facem din ei domni și soldați, ‎iar pentru asta suntem duri cu ei.
‎Dar ne place să credem ‎că știm când să ne oprim.
‎Un băiat s-a spânzurat.
‎- E treabă de legist. ‎- Mă tem că asta nu e tot.
‎Cadavrul cadetului Fry a fost profanat ‎noaptea trecută în spital.
‎Profanat? De către cine?
‎Dacă am fi știut, ‎nu mai aveam nevoie de dv.
‎Sunt sigur ‎că sunt destui farsori în Academie.
‎Asta n-a fost o farsă, dle Landor.
‎Lui Leroy Fry i-a fost scoasă ‎inima din piept.
‎Dle doctor Marquis, ‎cum face cineva așa ceva?
‎Cu bisturiul. ‎Sau cu orice cuțit bine ascuțit.
‎Dar să ajungi la inimă e partea dificilă.
‎Spintecăturile de pe plămâni și ficat
‎au fost făcute înclinând lama, ‎ca să nu atingă inima.
‎Și cum ar conserva cineva inima?
‎Într-un recipient.
‎Învelită în muselină sau într-un ziar.
‎Probabil împachetată în gheață.
‎Ce fel de om poate face asta?
‎Unul puternic.
‎Deci nu o femeie?
‎Eu n-am avut plăcerea ‎să cunosc o asemenea femeie.
‎Are cunoștințe medicale?
‎Trebuie să fie cineva ‎cu educație și experiență, ca dv.?
‎Nu neapărat.
‎Are nevoie de multă lumină ‎și să știe unde să taie,
‎dar nu e obligatoriu ‎să fie doctor sau chirurg.
‎- Trebuie să fie… ‎- Nebun!
‎Și e în libertate.
‎La piept arm'!
‎Vă rog să mă iertați, dle Landor!
‎Ne găsim într-o situație foarte delicată.
‎Sunt senatori puternici la Washington
‎care își doresc să dăm greș, ‎ca să ne închidă.
‎Vă cer să ne ajutați să salvăm onoarea ‎Academiei Militare a Statelor Unite.
‎O să mă străduiesc.
‎Erați de gardă aseară, dle Huntoon.
‎Da, domnule.
‎De la 21:30. La miezul nopții am plecat ‎spre camera de gardă.
‎Unde e?
‎Clădirea numărul patru. ‎Lângă Fort Clinton.
‎Recunosc că nu cunosc zona,
‎dar cred că locul unde ne aflăm
‎nu e pe drumul ‎de la Fortul Clinton la Cazarma de Nord.
‎- Nu, domnule. ‎- De ce te-ai abătut?
‎Pe drum, am auzit ceva.
‎Am crezut că e un animal.
‎Părea să fie pe moarte sau într-o capcană ‎și am vrut să-l ajut.
‎Iubesc tare mult animalele.
‎Veneam încoace, ‎când mi-a apărut în față cadetul Fry.
‎- Cum arăta? ‎- Nu prea bine.
‎Nu stătea drept.
‎Parcă stătea pe un scaun.
‎Nu pricep.
‎Picioarele lui atingeau pământul.
‎- Picioarele atingeau pământul? ‎- Da, domnule.
‎Bine. Și ce ai făcut?
‎Am fugit direct către Cazarma de Nord.
‎Încă o întrebare și nu te mai deranjez.
‎Mai era cineva pe aici?
‎Nu, domnule.
‎Dle Huntoon!
‎Gâtul…
‎Asta m-a șocat.
‎Vedeți?
‎Nu e o urmă curată. Funia s-a strâns,
‎apoi i s-a tot frecat de gât, ‎căutând să se fixeze.
‎De parcă…
‎De parcă… opunea rezistență.
‎Uitați-vă la degetele lui!
‎Are bășici proaspete ‎de la cât a tras de funie,
‎încercând să se elibereze.
‎Pot să întreb ce se petrece aici?
‎E complet neregulamentar.
‎Sunteți amabil să pipăiți ceafa dlui Fry?
‎L-ați examinat pe dl Fry, nu?
‎Firește, doar asta mi-e meseria.
‎Am discutat deja asta.
‎E o contuzie.
‎În regiunea parietală.
‎Măsoară cam opt centimetri.
‎Mi-a scăpat.
‎Cineva l-a ucis pe dl Fry.
‎Asta susțineți, dle Landor?
‎S-ar putea să aveți dreptate, ‎dle căpitan Hitchcock.
‎Oricui putea să-i scape asta, dle doctor.
‎Dle Landor!
‎Dacă ați acceptat sarcina,
‎e important să stabilim ‎niște reguli de bază.
‎Îmi dați raportul zilnic, ‎iar eu îi raportez dlui colonel.
‎Și nu suflați nicio vorbă nimănui ‎de la Academie sau din altă parte.
‎- Asta e tot? ‎- Mai e o condiție.
‎Nu beți pe parcursul anchetei.
‎Reputația vă precede.
‎Scuze!
‎- Sunteți Augustus Landor? ‎- Da.
‎Dacă nu mă înșel, sunteți însărcinat ‎cu rezolvarea misterului
‎legat de Leroy Fry.
‎Întocmai. Cu ce te pot ajuta?
‎Mă obligă datoria și onoarea instituției
‎să vă divulg unele concluzii ‎la care am ajuns.
‎Concluzii?
‎Referitoare la răposatul domn Fry.
‎Sunt foarte interesat.
‎Omul pe care-l căutați
‎e poet.
‎Soldat Cochrane.
‎Când cadavrul lui Leroy Fry a fost dus ‎la spital,
‎ai fost însărcinat cu paza sa?
‎Da, domnule.
‎- S-a întâmplat ceva pe parcursul gărzii? ‎- Nimic până la ora 2:30.
‎- Atunci am fost înlocuit. ‎- Cine te-a înlocuit?
‎- Soldat, cine te-a înlocuit? ‎- Nu pot să vă spun, domnule.
‎Doar că era ofițer.
‎- Nu s-a prezentat? ‎- Nu, domnule.
‎Dar e ceva normal pentru un ofițer.
‎Ce ți-a spus ofițerul ăsta?
‎A zis: „Mulțumesc, soldat. Asta e tot. ‎Te înlocuiesc eu.”
‎- Era o solicitare bizară, nu? ‎- Da, foarte bizară.
‎- I-ai văzut fața? ‎- Nu, domnule.
‎Aveam doar o lumânare și era beznă.
‎Atunci, de unde știi că era ofițer?
‎După tresele de pe umăr. ‎Dar recunosc că era tare ciudat!
‎- Cum așa? ‎- Tresele…
‎Cele de pe umărul stâng lipseau.
‎Iată-l pe omul zilei!
‎Benny recunoaște un om ‎care are nevoie de un pahar.
‎Ajunge să-l văd și m-am și încălzit.
‎- Benny! ‎- Domnule!
‎- Pentru reguli. ‎- Dă-le în mă-sa!
‎Patsy!
‎Ce te supără?
‎Ai auzit de bietul cadet?
‎- Se spune că i-a luat ore bune să moară. ‎- Cine spune?
‎El.
‎Nu trebuia să fii la recital?
‎Bună seara! Recital?
‎Nu, n-o să-mi simtă lipsa.
‎Sunt ignorat la Academie.
‎Și am învățat mai multe în locuri ca ăsta ‎decât în orice sală de curs.
‎Nu mă îndoiesc.
‎Așezați-vă, vă rog! Luați…
‎- Loc? ‎- Loc. Mulțumesc.
‎Cadet clasa a IV-a Poe. E. A. Poe.
‎Edgar A. Poe.
‎Văd că ți-a fost sete.
‎Alungă liliecii tristeții.
‎Spune-mi, cum ai aflat de Leroy Fry?
‎De la Huntoon, desigur.
‎Duce vorba ‎de parcă ar fi crainicul târgului.
‎Poate o să-l spânzure și pe el cineva.
‎Sugerezi cumva ‎că cineva l-a spânzurat pe dl Fry?
‎Nu sugerez nimic.
‎De ce crezi ‎că omul care i-a scos inima lui Leroy Fry
‎e poet?
‎Păi…
‎Inima e un simbol, fără doar și poate.
‎Dacă eliminăm simbolul, ce mai rămâne?
‎O mână de mușchi ‎la fel de neatrăgătoare ca o vezică.
‎Să scoți inima unui om înseamnă ‎să faci ceva necurat.
‎Și cine e mai potrivit pentru așa ceva
‎decât un poet?
‎Un poet care ia totul în sensul propriu…
‎Nu vă puteți preface că sălbăticia asta
‎nu a tulburat rezonanțele literare ‎din străfundurile minții dv.
‎Cântul fermecător al lordului Suckling:
‎„Rogu-te, trimite-mi inima îndărăt ‎Căci pe a ta n-o pot avea”
‎Sau chiar și Biblia:
‎„Inimă curată zidește întru mine.
‎Inima înfrântă și smerită ‎Dumnezeu nu o va urgisi.”
‎Atunci, e foarte posibil ‎să căutăm un fanatic religios.
‎Am neglijat să vă spun că și eu sunt poet,
‎de aceea gândesc ca unul.
‎Nu prea citesc poezie.
‎Nici n-aveți de ce. Sunteți american.
‎Și tu?
‎Sunt artist. Adică sunt apatrid.
‎Ce e, dle Landor?
‎Mi-ai fost de mare folos.
‎Ar trebui să-l studiați cu atenție ‎pe cadetul Loughborough.
‎A fost colegul de cameră al lui Leroy Fry, ‎până să aibă o dispută.
‎Motivele rămân necunoscute.
‎Dle Loughborough!
‎Spune-i dlui Landor ‎cum l-ai cunoscut pe dl Fry!
‎Da, domnule. Am fost colegi de cameră.
‎A existat vreo dispută?
‎Nu i-aș spune „dispută”. Doar…
‎am ales drumuri diferite.
‎Din ce motiv?
‎Fără motiv, doar…
‎s-a întâmplat.
‎Dacă știi ceva referitor la dl Fry,
‎ești obligat să divulgi imediat!
‎Uitați cum stau lucrurile…
‎Aș spune că s-a înhăitat
‎cu niște netrebnici.
‎Cel puțin așa le spunea el.
‎Și „netrebnicii” ăștia erau tot cadeți?
‎Nu mi-a spus, dar am presupus că da.
‎De ce n-ai spus nimic până acum?
‎Nu mi s-a părut ‎că ar fi avut vreo importanță.
‎S-a întâmplat demult, domnule.
‎Ești liber.
‎Dle Stoddard!
‎Ai fost ultimul care l-a văzut în viață ‎pe dl Fry.
‎Da, domnule.
‎- Vorbește mai tare! ‎- Sunt un pic bolnav.
‎L-am văzut pe Leroy în noaptea respectivă.
‎Ne-am intersectat ‎când mă duceam spre cazarmă.
‎Ai vorbit cu el?
‎M-a oprit și m-a întrebat ‎dacă e vreun ofițer prin zonă.
‎Cum arăta dl Fry?
‎Era foarte întuneric. ‎Nu-mi amintesc foarte clar.
‎Ai văzut dacă avea cumva o funie la el?
‎Nu, din câte am văzut eu.
‎Dar m-a uimit ceva.
‎Când Fry se îndepărta, ‎l-am întrebat unde pleacă la ora aia.
‎Și?
‎A spus: „Treburi obligatorii.”
‎Ce crezi că voia să zică?
‎Nu știu.
‎Ești liber.
‎- Iertați-mă, dle căpitan! ‎- Da.
‎Sfinte Hristoase!
‎„O vacă și o oaie au fost ucise ‎și mutilate în Cold Spring.
‎Pieptul le-a fost spintecat cu cruzime ‎și inimile le-au fost scoase.”
‎Nicio făptură nu e în siguranță ‎cu omul ăsta?
‎Nu știm dacă e același individ.
‎Poftim?
‎Adică e o coincidență?
‎Începând de mâine, de la ora 06:00,
‎toți cadeții se vor duce doar la cursuri, ‎la masă și la slujbă.
‎Atât!
‎Dacă întreabă vreun coleg,
‎n-am făcut decât să discutăm ‎legătura ta cu Leroy Fry.
‎Nu era nicio legătură. Nu l-am cunoscut.
‎- Poftim? ‎- Nu l-am cunoscut.
‎- Te-am înțeles greșit. ‎- Nu sunteți primul.
‎Dacă asta nu e o discuție, ce e?
‎O ofertă de angajare.
‎N-ai fi plătit.
‎Colegii tăi nu trebuie să afle ce faci
‎decât după ce termini treaba.
‎Dacă ar afla, te-ar blestema.
‎Ce ofertă irezistibilă!
‎Nu, vă rog, mai spuneți-mi!
‎Excelent! Vreau să descifrezi ăsta, ‎e un fragment dintr-un bilet mai mare.
‎Trebuie să lucrezi în secret ‎și cât mai corect cu putință.
‎Mă bucur să vă raportez ‎că am reușit să descifrez mesajul.
‎E scris de mână, e ceva personal.
‎Fry îl avea la el când a murit.
‎Asta ne sugerează că a fost suficient
‎ca să-l atragă din cazarmă ‎în noaptea cu pricina.
‎Cum restul mesajului i-a fost smuls ‎din mână,
‎putem presupune ‎că biletul îl identifica pe expeditor.
‎Utilizarea primitivă a majusculelor
‎arată că expeditorul dorea ‎să-și ascundă identitatea.
‎Era o invitație sau, mai precis, ‎o capcană.
‎O capcană?
‎Ținând cont de asta… Îmi dați voie?
‎Să ne concentrăm ‎asupra celui de-al treilea rând,
‎despre care știm că e complet.
‎„Nu”. Dar ce?
‎Ceva ce începe cu „Î”.
‎„Înțepi”? „Înlocuiești”?
‎Nu. Nu s-ar potrivi cu invitația.
‎„Nu împiedica”? ‎Nu. E o construcție prea stângace.
‎Dacă prezența lui Leroy Fry era dorită ‎la o anumită oră și într-un anumit loc,
‎nu există ‎decât o posibilitate: „Întârzii.”
‎„Nu întârzii.”
‎Analizând al treilea rând,
‎primul cuvânt e aproape jignitor de simplu
‎de ghicit: „Să.”
‎Deci: „Să nu întârzii.”
‎Priviți cu atenție, dle Landor!
‎Candidații potriviți nu sunt departe.
‎Dacă Fry se duce ‎într-un loc dinainte stabilit,
‎din perspectiva autorului vine.
‎Deci: „Vino, dle Fry!”
‎Dacă avem și propoziția asta, ‎e extrem de simplu
‎să deducem următorul cuvânt. ‎Poate fi altceva decât „repede”?
‎Introducem cuvântul și iată!
‎„Să nu întârzii. Vino repede!”
‎Aceasta e soluția micuței noastre enigme,
‎prezentată cu tot respectul.
‎Excelentă treabă! Mulțumesc.
‎- Dar ar fi o problemă. ‎- Da?
‎Ai reușit să deslușești primele rânduri?
‎Am fost obligat să mă dau bătut.
‎Scrii corect?
‎Impecabil. Lucru stabilit de un expert,
‎reverendul John Bransby, ‎din Stoke Newington.
‎Înțeleg că n-ai făcut ‎ce fac mulți dintre noi.
‎Să scrii greșit cuvinte care sună similar.
‎De exemplu, „i-ar” și „iar”.
‎O eroare frecventă.
‎Da, e o invitație. „Ne vedem acolo.”
‎Sigur, încă nu știm unde anume, nu?
‎Ceva cu „E-R” în coadă.
‎Debarcader!
‎- Mai precis, golful de lângă debarcader. ‎- Excelentă alegere!
‎„Aștept în golful de lângă debarcader.
‎Ne vedem acolo la 23:00.
‎Să nu întârzii. Vino să mă vezi.” ‎Cred că e mai potrivit.
‎Asta îți sugerează ceva?
‎De ce s-ar întâlni cu un cadet ‎la debarcader,
‎când se puteau vedea oriunde?
‎Pentru că nu e un cadet, ci o femeie.
‎Cunoșteați soluția ‎de la bun început, dle Landor.
‎Aveam o bănuială.
‎Dacă într-adevăr căutăm o femeie,
‎cred că am meritul de a o fi zărit.
‎În dimineața de după moartea lui Leroy ‎Fry, înainte să aflu ce s-a întâmplat,
‎m-am trezit și am început să rostesc ‎primele versuri ale unei poezii,
‎versuri despre o femeie misterioasă ‎aflată într-o mare suferință.
‎Apoi, chiar lângă popotă ‎a apărut cea mai frumoasă ființă
‎din câte am avut plăcerea să privesc.
‎Cine era?
‎N-am nici cea mai vagă idee.
‎Dar de ce crezi că poezia sau tânăra ‎au legătură cu dl Fry?
‎Din cauza aerului de violență tăinuită.
‎O agresiune cumplită.
‎O femeie necunoscută.
‎Puteai să scrii versurile astea ‎în orice altă zi.
‎Dar nu le-am scris eu. Mi-au fost dictate.
‎Dictate?
‎De către cine?
‎De mama mea.
‎E moartă.
‎A murit acum 20 de ani.
‎Vorbește-mi despre acest Poe!
‎Poey…
‎Simpatic băiat!
‎Foarte manierat. Vorbește mult.
‎Cu siguranță. Și e ceva straniu la el.
‎Pentru că vorbește mult?
‎Nu, pentru că are ‎numeroase fantezii fără sens.
‎Mi-a spus despre o poezie
‎care cică ar avea legătură ‎cu moartea lui Leroy Fry.
‎Susține că i-a fost dictată în somn ‎de mama lui moartă.
‎Știi foarte bine ‎că cei pe care i-am pierdut…
‎ne sunt mereu aproape.
‎Oamenii ar face orice ‎ca să păcălească moartea, nu?
‎Într-un recipient.
‎Învelită în muselină sau într-un ziar.
‎Probabil împachetată în gheață.
‎NE VEDEM LA GHEȚĂRIE. CURAJ
‎Ce bine! Ai găsit biletul meu.
‎- Ai fost urmărit? ‎- Urmărit?
‎Ce lipsă de profesionalism! Sigur că nu.
‎- Ce-i asta? ‎- Locul infracțiunii.
‎A doua infracțiune.
‎Unde a fost adusă inima lui Fry.
‎Spuneai că scoaterea inimii lui Fry ‎ți-a amintit de Biblie.
‎Recunosc că deja înclinam ‎în acea direcție.
‎Nu către Biblie,
‎ci către religie.
‎Pare să sugereze o anumită ceremonie.
‎Sânge și lumânări așezate ‎după un anumit tipar.
‎- Un cerc. ‎- Și un triunghi.
‎Și e foarte probabil ‎ca inima lui Fry să fi fost la mijloc.
‎Am un vechi prieten ‎care ne-ar putea ajuta.
‎Profesorul Jean Pépé e expert ‎în simboluri…
‎- Pépé! ‎- …ritualuri și ocultism.
‎- Profesore! ‎- ‎Pépé poate fi
‎- …cel mai bizar om… ‎- Intră! Sunt aici.
‎- Scuze de deranj. ‎- …pe care am avut plăcerea să-l cunosc.
‎Am adus ceva ciudat ‎și vreau să-ți aflu părerea.
‎Nu poate fi decât un cerc magic.
‎L-am văzut în ‎Le Véritable Dragon Rouge.
‎Dacă-mi amintesc eu bine, ‎magicianul stătea acolo,
‎în triunghi.
‎Singur?
‎E posibil să fi avut asistenți.
‎Lumânări și torțe pe fiecare latură, ‎lumină peste tot,
‎era un festival al luminii.
‎Gus, caută pe al treilea raft…
‎Al doilea de sus în jos.
‎Cartea de deasupra.
‎Da.
‎Pierre de Lancre, ‎un redutabil vânător de vrăjitoare.
‎- Știi franceză, dle Poe? ‎- Da.
‎Citește în gând! E la mijlocul cărții.
‎De Lancre a executat ‎600 de vrăjitoare basce
‎și a lăsat în urmă volumul remarcabil ‎pe care-l ai în față.
‎Dar cartea pe care aș vrea să v-o ofer, ‎Discours du Diable,‎ de Henri Le Clerc,
‎care a executat 700 de vrăjitoare,
‎se presupune că a fost distrusă.
‎Se zvonește că a lăsat ‎două sau trei volume
‎identice cu cel distrus.
‎Găsirea lor a devenit o obsesie ‎pentru mulți pasionați de ocultism.
‎- De ce? ‎- De ce?
‎Le Clerc a lăsat instrucțiuni ‎pentru atingerea…
‎nemuririi.
‎Doamne!
‎„E un lucru știut ‎în cadrul frăției îngerilor malefici
‎că festinul sabatului vrăjitoarelor
‎e limitat la următoarele bucate:
‎Animale spurcate, ‎cum sunt cele neconsumate de creștini,
‎inimi de copii nebotezați
‎și inimi de oameni spânzurați.”
‎Vreau să te infiltrezi discret ‎printre cadeți,
‎să încerci să afli ‎care dintre ei are legături cu ocultismul.
‎Explică-mi!
‎Mi-au fost făcute unele propuneri,
‎propuneri întunecate și necreștine.
‎- Necreștine? ‎- Da.
‎Am fost îmboldit să mă îndoiesc ‎de temelia credinței mele.
‎Și să apelez la ritualuri misterioase ‎și ezoterice, cu origini străvechi.
‎- Ritualuri ezoterice? ‎- Magie neagră. Cine a fost?
‎- Trebuie să știm. ‎- Onoarea mă împiedică să spun.
‎Cine a fost?
‎N-o să aflați de la mine
‎nici dacă Dumnezeu mă amenință ‎că mă trăsnește.
‎- Dacă vrei să te rogi cu noi… ‎- Mi-am dat cuvântul.
‎- Ți se cere să te îndoiești… ‎- Nu pot să spun.
‎A fost Marquis?
‎Hamilton, ține-ți gura!
‎Da, am un nume, dar nu știu cum arată.
‎Vertij?
‎Se învârte totul cu mine.
‎Pulsul e accelerat.
‎Bine, dle Poe, rămâi în camera ta azi
‎și ai grijă de tine!
‎Du-le scutirea asta locotenentului Locke ‎și comandantului cadeților,
‎Artemus, fiul meu.
‎O să aibă el grijă să scapi de îndatoriri.
‎Vrei să fii scutit de cursuri ‎pentru că sufereai
‎de vertij?
‎Mai e o boală mai gravă, care nu e notată.
‎O criză de mare tracasare.
‎„Mare tracasare”?
‎Una deosebit de gravă.
‎Ai grijă, Poe!
‎Puteți să-l întrebați pe doctor.
‎Așa e, dle locotenent.
‎Tata mi-a spus că n-a mai văzut așa ceva.
‎Prea bine.
‎Dar te acuz de impertinență.
‎Scad trei puncte.
‎Du-te imediat în camera ta!
‎Și să fii acolo ‎când vin ofițerii în inspecție!
‎- Poe? ‎- Da.
‎Artemus Marquis.
‎Impertinența ta e admirabilă.
‎Diseară, la ora 23:00. Cazarma de Nord 18.
‎Scuze pentru întârziere! ‎Sper că n-ați așteptat prea mult.
‎E minunat!
‎Cărți!
‎Sunteți mai interesant ca oricând!
‎Cu ce să încep?
‎Deplorabilul Fenimore Cooper. ‎Se pare că e în fiecare bibliotecă.
‎Ce colecție!
‎Istoria Egiptului și altele.
‎V-ați dat de gol.
‎Ați sugerat că nu citiți poezie.
‎Așa și e.
‎Byron!
‎- Preferatul meu, dle Landor… ‎- Te rog!
‎…a fost intens citit.
‎E al fiicei mele.
‎Și fiica dv. nu mai e aici?
‎Nu. A fugit cu cineva.
‎Îl cunoșteați?
‎În trecere.
‎Și nu se mai întoarce?
‎Nu prea cred.
‎Atunci, suntem amândoi singuri pe lume.
‎Dar tu o ai pe mama ta.
‎Încă îți vorbește.
‎- Chiar și așa. ‎- Da.
‎Da, uneori.
‎Și toate calitățile mele sufletești ‎i se datorează.
‎Cum o cheamă pe fiica dv.? ‎Dacă nu e cu supărare.
‎Mathilde.
‎Mattie.
‎Nu e nevoie să mai spuneți nimic.
‎- Spuneai că ai găsit ceva. ‎- Nu. Și mai și!
‎Pe cineva pe nume Marquis.
‎Doctorul.
‎Nu. Fiul lui, Artemus.
‎Și mi-am asumat sarcina de a pătrunde ‎în grupul său impenetrabil de prieteni.
‎Uite altă făptură a Domnului.
‎De la divina Patsy.
‎O să ne raportezi ‎pentru că am ignorat stingerea, Poe?
‎Micile noastre infracțiuni te jignesc?
‎Nu doar că nu sunt jignit, ‎dle Ballinger, dar…
‎mai e nevoie de un rând.
‎Bea!
‎Până la fund, femeie!
‎Ballinger, ești foarte agresiv ‎în seara asta.
‎Încă unul, vă rog!
‎Mulțumesc.
‎O țin așa toată noaptea.
‎Mai ușor, Ballinger!
‎A fost greu să fac rost de whisky.
‎Poe!
‎Am auzit că ești un poet publicat.
‎Mi s-a spus că aș avea un modest talent.
‎Atunci, solicit o lectură publică!
‎Fă-ne pe plac!
‎Am cunoscut o golașă perversă în Bermuda
‎Care se credea șireată
‎Eu eram mai șiret
‎I s-a părut o mojicie ‎S-o curtez când n-avea nici lenjerie
‎Am urmărit-o ‎Am supus-o și am călărit-o
‎- Excelent, Poe! ‎- Bravo!
‎Bravo!
‎Cartea pierzătoare e șapte.
‎Cartea câștigătoare e valetul.
‎E ziua ta norocoasă, Poe.
‎Mulțumesc.
‎E adevărat că detectivul Landor ‎te-a interogat în legătură cu Fry?
‎Avea impresia greșită ‎că eu și Fry eram apropiați.
‎Și erați?
‎Nu.
‎Mi se pare normal ‎că Fry n-a putut să se remarce
‎decât spânzurându-se.
‎Cred că s-a spânzurat din disperare, ‎după ce a fost părăsit de o femeie.
‎Care femeie, Stoddard?
‎Ce zici de sora ta, Artemus?
‎Nu-l cucerise pe Fry?
‎Haide, Randy…
‎Erai mai apropiat de Fry ‎decât oricare dintre noi.
‎Cred că tu-i erai mult mai apropiat
‎decât mine.
‎Bine. Unde rămăseserăm?
‎Poe!
‎Stingerea nu e valabilă și pentru tine?
‎Explică-mi!
‎Lumânările ar fi trebuit stinse ‎acum trei ore.
‎Îmi pare rău.
‎Scuzele tale mi s-au părut mereu ‎vorbe goale.
‎Leroy Fry a murit umblând pe afară ‎după stingere.
‎Du-te imediat la cazarmă!
‎Ai noroc că nu-ți sapi propria groapă!
‎Mulțumesc, domnule.
‎Grăbește-te!
‎Mattie?
‎„După mila Ta pomenește-mă Tu ‎pentru bunătatea Ta, Doamne.”
‎„Că nu este întru moarte ‎cel ce te pomenește pe Tine
‎și în iad cine Te va lăuda pe tine?”
‎„După mila Ta
‎pomenește-mă Tu ‎pentru bunătatea Ta, Doamne.”
‎„Tulburatu-s-a de supărare ochiul meu.”
‎Sunteți dl Landor, nu-i așa?
‎Da.
‎Sunt mama lui Leroy.
‎Vreau să luați ăsta.
‎E jurnalul lui.
‎Îl ținea de cel puțin trei ani.
‎Nu-mi amintesc…
‎Îmi pare rău.
‎Ce pierdere groaznică!
‎Nu-mi amintesc să fi fost un jurnal ‎printre obiectele lui personale.
‎Dl Ballinger mi l-a trimis.
‎- Dl Ballinger? ‎- Da.
‎Imediat ce a aflat ce s-a întâmplat,
‎s-a dus în camera lui Leroy, ‎să vadă ce-i de făcut.
‎Dragul de el mi l-a trimis.
‎Înțeleg.
‎Iar acum… imediat ce m-a văzut
‎a spus: „Am vrut să aveți jurnalul ‎lui Leroy cu dv. în Kentucky.
‎Dacă vreți să-l ardeți, n-aveți decât.”
‎Ce frumos din partea lui!
‎Dar nu pricep nimic.
‎Numere și litere…
‎Cum armata își pune baza în dv.,
‎mi se pare normal să ajungă la dv.
‎O să vin să te vizitez deseori.
‎- Să-i port de grijă… ‎- Înțeleg.
‎…suntem toți în aceeași tabără.
‎Dle doctor!
‎Dle Landor, ce surpriză plăcută!
‎V-o prezint pe soția mea, Julia.
‎Am auzit multe despre dv.
‎Îmi pare bine.
‎Nu dv. anchetați moartea dlui Fry?
‎Ba da.
‎Chiar despre asta discutam.
‎Soțul meu mi-a spus ‎că, în ciuda eforturilor sale eroice,
‎cadavrul dlui Fry era prea descompus ‎pentru a ține sicriul deschis.
‎Bieții lui părinți!
‎Într-adevăr.
‎Toată chestiunea asta ne-a tulburat.
‎Vă asigur că n-o să am odihnă ‎până nu-l prindem.
‎Mi-a părut bine de cunoștință.
‎Draga mea!
‎Înțeleg că sunteți văduv, dle Landor.
‎Așa e.
‎Condoleanțe!
‎Soția dv. s-a dus la ceruri de curând?
‎Acum doi ani.
‎La câteva luni ‎după ce ne-am mutat în regiune.
‎O boală rapidă a răpus-o?
‎Nu suficient…
‎de rapid.
‎Vă apreciez sacrificiile.
‎- Condoleanțe! ‎- Mulțumesc.
‎Bravo!
‎Edgar, nu ți-am spus ‎că sora mea e genială?
‎Magnific, draga mea! Mi-au dat lacrimile.
‎Da.
‎Frumoasă fugă, dră Marquis!
‎- Așa e. ‎- Da.
‎Ți-ai asigurat nemurirea.
‎Nu știu nicio femeie ‎care să-și dorească nemurirea, Randy.
‎Îmi amintesc ‎de vorbele lui Sir Thomas Gray:
‎„Multe flori ‎Se nasc să înflorească nevăzute”
‎„Și-și risipesc dulceața ‎În aerul pustiu”
‎E preferata mea.
‎Ce părere ai despre micul meu protejat?
‎Cred că dl Poe nu e protejatul nimănui.
‎Nu se lasă corupt de cei ca tine.
‎Gata, Lea!
‎Ajunge! Trebuie să te odihnești ‎înainte de cină.
‎- Scuzați-mă, domnilor! ‎- Mulțumim, Lea.
‎Randy, scaune!
‎Stoddard, hai să jucăm șah!
‎M-am plictisit.
‎Nu-mi pasă!
‎E bolnavă.
‎În starea ei n-ar trebui ‎să primească oaspeți…
‎Dră Marquis!
‎Iertați-mă!
‎Nimic nu mi-ar face mai mare plăcere ‎decât să vă pot vizita sâmbătă.
‎Nu mă îndoiesc, dle Poe, dar… ‎Mă tem că sâmbătă sunt ocupată.
‎Înțeleg.
‎Sugerați să ne vedem sâmbătă?
‎Sau duminică, dacă preferați.
‎Sau luni.
‎Unde propuneți să ne întâlnim?
‎Să ghicesc… ‎Vârful Gee? Promenada Flirtului?
‎Nu.
‎Mă tem că nu acolo.
‎Mă gândeam la cimitir.
‎La cimitir?
‎Ce interesant!
‎Da, așa mi se pare și mie.
‎Vă doresc o seară plăcută!
‎E atât de pustiu acum!
‎Ca să poți admira dealurile ‎în toată gloria lor,
‎trebuie să le vezi ‎imediat după ce se scutură frunzele.
‎De ce?
‎Vegetația nu îmbunătățește,
‎ci obstrucționează ‎creația inițială a Domnului.
‎Sunteți romantic.
‎Vă place să vorbiți ‎despre Dumnezeu și moarte, nu?
‎Consider moartea ‎cea mai înălțătoare temă poetică.
‎Luăm loc?
‎- Minunat loc! ‎- E preferatul meu.
‎Morbiditatea vi se potrivește.
‎Vă prinde mai bine decât uniforma.
‎Doar Artemus s-ar compara cu dv.
‎Nu l-am văzut niciodată ‎cuprins de mrejele melancoliei.
‎Zăbovește în lumea noastră ‎pentru răgazuri lungi.
‎Cred că poți dansa pe cioburi
‎pe perioade lungi.
‎Dar nu veșnic.
‎Văd că aveți multe în comun.
‎Sper că nu vă e frig.
‎Clima rece s-a instalat de-a binelea.
‎Vă rog, nu!
‎N-am venit să discutăm despre vreme. ‎E atât de prozaic!
‎Iertare, îmi făceam griji ‎pentru starea dv.
‎Atunci, dați-i drumul!
‎Declarați-vă iubirea nemuritoare, ‎să ne întoarcem acasă neafectați.
‎- Spuneam doar… ‎- Iertați-mă!
‎Mă port groaznic și nu știu de ce.
‎Vă e frig.
‎Dră Marquis, ‎vreți să vă împrumut mantia mea?
‎- Nu-i nevoie. ‎- Nu e…
‎Am…
‎- Ce? ‎- Dră Marquis!
‎Lea!
‎Lea! Ce se întâmplă?
‎Lea!
‎Dumnezeule!
‎Te simți bine?
‎- Lea? ‎- N-am nimic.
‎Sigur ești teafără? M-ai speriat.
‎Se mai întâmplă. Nu-ți face griji!
‎Spiritul…
‎Spiritul tău mă încurajează să mărturisesc
‎că mama încă e prezentă în viața mea.
‎În somn și în trezie.
‎Da.
‎Uneori cred că morții ne bântuie ‎pentru că nu-i iubim destul.
‎Îi uităm. Nu vrem, dar îi uităm.
‎Cred că se simt abandonați, ‎așa că ne strigă.
‎Poate că e bine să nu ne gândim ‎prea mult la asta.
‎Să știi că am fost recunoscătoare…
‎să deschid ochii și să te văd.
‎Să privesc în sufletul tău
‎și să găsesc ceva ‎ce nu m-aș fi neașteptat.
‎Nici într-o mie de ani.
‎Mulțumesc.
‎Încetează!
‎Ticălosule! Cunoaște-ți lungul nasului!
‎Nu te apropia de Lea!
‎Încetează!
‎Încetează, Ballinger!
‎Altfel, te paște Curtea Marțială!
‎Pocitanie!
‎Te simți bine?
‎Sălbaticul știe că Lea mă preferă pe mine.
‎- Și dacă vrea să mă sperie… ‎- Să te sperie?
‎- Părea hotărât să te ucidă. ‎- Să mă ucidă?
‎Înainte să-l las să mă țină departe ‎de aleasa mea,
‎îl omor eu pe el.
‎Așa a fost mereu. Oamenii mă subestimează.
‎Prieteni, colegi, binefăcătorul meu.
‎- Mulțumesc, Patsy. ‎- Toți.
‎Toți…
‎mai puțin mama.
‎Mulțumesc pentru ajutor.
‎De obicei nu sunt luat prin surprindere.
‎Și tu surprinzi. Nu, Landor?
‎Nu vreau să te jignesc,
‎dar ești mult mai sofisticat decât pari.
‎E adevărat că ai obținut o mărturisire
‎folosind doar o privire pătrunzătoare?
‎Dacă ai destulă răbdare,
‎deseori suspecții se interoghează singuri.
‎Ești o companie încântătoare, Landor.
‎O să scriu o poezie cândva.
‎Ceva care să-ți facă numele nemuritor.
‎Nici după atacul ăsta nu-l suspectezi ‎pe Randy Ballinger?
‎Cum rămâne cu tine?
‎Cu ancheta ta?
‎Mă interesează Artemus Marquis.
‎Îl cunoști?
‎Cine nu-l cunoaște?
‎Arată minunat.
‎Aproape că e obligatoriu ‎să moară tânăr, nu?
‎Dar nu l-aș fi crezut genul violent.
‎E mereu stăpân pe sine.
‎Poate că nu e vinovatul.
‎Dar are ceva anume… Toată familia e așa.
‎Se poartă de parcă ar fi vinovați de ceva.
‎Nu toate familiile sunt vinovate de ceva?
‎- Dle căpitan! ‎- E vorba de dl Ballinger.
‎Mă tem că a dispărut.
‎Dle căpitan! Aici sus!
‎Doamne!
‎Disecarea dlui Ballinger n-a fost ‎la fel de curată ca a lui Fry.
‎Asta sugerează că a realizat-o altcineva.
‎În privința castrării…
‎Ei bine…
‎Castrare?
‎Doamne, Landor!
‎Nu suntem mai aproape ‎de găsirea făptașului
‎decât eram acum o lună!
‎Suntem mai aproape.
‎- E o chestiune de timp. ‎- Spuneți!
‎Ați găsit dovezi de ritualuri satanice?
‎Cum rămâne cu așa-zisul ofițer ‎care l-a convins pe Cochrane
‎să părăsească trupul lui Fry?
‎Și jurnalul lui Fry?
‎Ați găsit vreun indiciu util?
‎Un dement umblă liber pe dealurile astea, ‎eviscerându-mi oamenii.
‎Oameni care abia-și mai fac treburile, ‎nu pleacă din cazarmă și nu dorm.