"Gränsen som skiljer liv från död
är som bäst dunkel och vag.
Vem vet var det ena tar slut och det andra tar vid?" E.A. Poe
God morgon, mina herrar.
-Är ni Augustus Landor? -Ja.
Och ni?
Kapten Hitchcock till er tjänst. Andrebefäl vid kadettskolan.
Jag är här för att meddela
att inspektör Thayer omedelbart vill tala med er.
-Vad rör det sig om? -Det överlåter jag åt översten.
-När ska detta ske? -Så fort som möjligt.
Och om jag inte kommer?
Det är upp till er, ni är en fri man.
Det är en fin dag för en åktur.
Kaptenen antyder att ni var en legend bland konstaplarna i New York City.
Han rekommenderade er för era imponerande bedrifter,
som att ni anhöll ledarna för Daybreak Boys,
splittrade det fruktade Shirt Tails-gänget,
och löste ett ohyggligt mord på en ung prostituerad i Elysian Fields.
FÖRENTA STATERNAS KADETTSKOLA WEST POINT
Ni äger talang för att knäcka koder, stävja upplopp,
och hålla stränga förhör.
Ni är en prästson från Gloucester
som kom till New York i tonåren.
Och ni är änkling, mr Landor.
Sedan tre år.
-Ska jag skicka efter kaffe? -Öl duger gott.
Ni har…
Ni har mitt livs historia i en brevkorg där bakom ryggen, eller hur?
Vad mer står det?
Står det att jag inte har satt foten i en kyrka
på mycket länge?
Står det att min dotter rymde för en tid sedan?
Vi känner till er dotters försvinnande.
Och ni har vår sympati.
Jag hoppas att jag inte har förolämpat er.
Nej, nej.
Nej, ursäkta. Jag borde be om ursäkt.
Och det gör jag. Fortsätt.
Mr Landor, vi måste vara extremt diskreta.
Vi söker någon.
En civilist med gedigen erfarenhet och takt
som kan bedriva utredningar å kadettskolans vägnar.
De är av högst komplicerad och känslig art
och gäller en av våra kadetter.
En elev på andra året från Kentucky, vid namn Fry.
-Leroy Fry. -Vi kan gå rakt på sak.
Fry hängde sig… igår kväll.
Jag beklagar.
Det inträffade är förfärligt. Men ni måste förstå vår situation.
Vi är ansvariga för dessa unga mäns fostran,
för att göra dem till gentlemän och soldater och driva på dem.
Men vi vill gärna tro att vi vet när vi ska stå tillbaka.
En pojke hänger sig.
-Det är ett fall för åklagaren. -Det är inte allt.
Kadett Frys kropp skändades i går natt på sjukhuset.
Skändades? Av vem?
Om vi visste det, skulle vi inte ha kallat på er.
Även kadettskolan har sina upptågsmakare.
Det här var inget upptåg, mr Landor.
Leroy Frys hjärta skars ut ur hans bröst.
Dr Marquis, hur gör man det här?
Med skalpell. Eller en bra, vass kniv.
Men att nå hjärtat är det svåra.
Jacken på lungorna och levern
uppstår när bladet vinklas för att inte skada hjärtat.
Och hur förvarar man hjärtat?
I något slags kärl
Inlindat i lärft eller tidningspapper.
Troligen omgivet av is.
Vad för slags man gör så?
En stark.
Inte en kvinna?
Ingen kvinna som jag haft nöjet att träffa, nej.
Kan det vara någon som studerat medicin?
Är han lika välutbildad och skicklig som ni själv?
Inte nödvändigtvis.
Han behövde ljus och veta var han skulle skära,
men måste inte vara läkare eller kirurg.
-Det måste vara… -En galning!
Och ännu på fri fot.
Mannar! I gevär!
Ni får ursäkta mig, mr Landor.
Vi befinner oss i en prekär situation.
En del mäktiga senatorer i Washington
vill gärna se oss misslyckas och slå igen portarna.
Jag ber er hjälpa oss att rädda fosterlandets och skolans heder.
Det ska jag försöka göra.
Ni höll vakt igår kväll, mr Huntoon.
Ja, sir.
Från 21.30 till midnatt. Sen återvände jag till regementet.
Var ligger det?
Fjärde regementet, sir. Vid Fort Clinton.
Jag är inte så bekant med trakten,
men det verkar som om där vi står nu
inte ligger längs vägen från Fort Clinton till North Barracks.
-Nej, sir. -Varför tog du en omväg?
På vägen hörde jag något.
Jag trodde det var ett djur.
Det lät som det var döende eller i en fälla, så jag ville hjälpa.
Jag är mycket förtjust i djur.
Jag skyndade vägen fram tills jag sprang in i kadett Fry, sir.
-Hur såg han ut? -Inte bra, sir.
Han hängde inte rakt.
Det såg ut som om han satt i en stol.
Jag förstår inte.
Hans fötter rörde marken, sir.
-Rörde hans fötter marken? -Ja, sir.
Jaha. Vad gjorde du sedan?
Jag sprang. Raka vägen till North Barracks.
En sista fråga och jag ska inte besvära dig mer.
Såg du någon annan i närheten?
Nej, sir.
Mr Huntoon.
Halsen…
Det var det första som slog mig.
Ser ni?
Det är ingen rät linje. Någon ryckte tag, repet stramade åt,
snaran löpte längs halsen som på ett kreatur.
Som om…
Som om han… kämpade emot.
Se på hans fingrar.
De har färska blåsor från att ha fattat tag i repet
och försökt kränga det av sig.
Får jag fråga vad som pågår?
Det här är emot reglerna.
Jag får be er att känna på mr Frys bakhuvud.
Var det ni som undersökte mr Fry?
Naturligtvis. Det är mitt jobb.
Har vi inte redan gått igenom det här?
Det finns en bula.
På bakhuvudet.
Ungefär sju centimeter.
Jag måste ha missat det.
Någon mördade mr Fry.
Är det vad ni säger, mr Landor?
Ni är nåt på spåren, kapten Hitchcock.
Vem som helst kunde ha missat det.
Mr Landor.
Nu när ni är med,
är det viktigt att vi etablerar några regler.
Ni rapporterar till mig dagligen och jag till översten.
Och inte ett ord om detta till någon, vare sig på eller utanför kadettskolan.
-Var det allt? -Ett sista villkor.
Inget drickande under utredningen.
Ert rykte föregår er.
Ursäkta.
-Är ni Augustus Landor? -Ja.
Om jag inte tar fel, har ni ombetts att lösa mysteriet
med Leroy Fry.
Det stämmer. Vad kan jag göra för er?
Min egen och försvarsmaktens heder vilar uppå
att jag delger de slutsatser jag har dragit.
Slutsatser?
Rörande den avlidne mr Fry.
Jag är idel öra.
Mannen ni söker
är poet.
Menige Cochrane.
När Leroy Frys kropp fördes till sjukhuset,
utsågs ni att vakta den?
Ja, sir.
-Hände det något under er vaktjänst? -Inte förrän klockan halv tre.
-Då blev jag avlöst. -Vem avlöste er?
-Soldat, vem avlöste er? -Det kan jag inte säga, sir.
Men det var ett befäl.
-Identifierade han sig inte? -Nej, sir.
Det väntar jag mig inte av ett befäl.
Vad sa detta befäl till er?
Han sa: "Tack, menige. Det var allt. Jag avlöser dig."
-En underlig begäran? -Ja, sir. Mycket.
-Såg du officerens ansikte? -Nej, sir.
Jag hade bara ett ljus. Det var mörkt.
Säg mig då, hur visste ni att det var en officer?
Epåletterna, sir. Men jag medger att det var underligt.
-Varför det? -Epåletterna.
De på hans vänstra axel saknades.
Där har vi honom.
Benny vet en som behöver en drink så fort han kan.
Redan åsynen av den värmer mitt blod.
-Benny! -Sir.
-Den här är… för regler. -Fan ta dem.
Patsy.
Patsy!
Varför så tungsint?
Har du hört om den stackars kadetten?
-De säger att hans död tog flera timmar. -"De"?
Han där.
Borde inte ni vara på aftonbönen?
God kväll. Aftonbönen?
Nej, ingen saknar mig.
De vet knappt om jag är där.
Och förresten har jag lärt mig mer på krogen, än i skolsalarna.
Det betvivlar jag inte.
Varsågod och sitt. Slå er gärna…
-Ner? -Ner. Tack.
Förstaårselev Poe. E.A. Poe.
Edgar A. Poe.
Ni törstar, ser jag.
Det håller tristessen borta.
Så säg mig, hur hörde ni talas om Leroy Fry?
Av Huntoon, så klart.
Han har ropat ut sorgebudet som en gråterska.
Någon kanske hänger även honom snart.
Menar ni att någon hängde mr Fry?
Jag menar ingenting.
Varför tror ni att mannen som skar ut Leroy Frys hjärta
var poet?
Tja…
Hjärtat är antingen en symbol eller ingenting.
Ta bort symbolen och vad har ni?
En knytnävsstor muskel, inte mer estetiskt intressant än en urinblåsa.
Att avlägsna en mans hjärta är att hänge sig åt synd.
Och vem är bättre lämpad till det
än en poet?
En mycket bokstavligt sinnad poet, i så fall…
Våga inte låtsas som om denna våldsakt
inte väckte litterärt gensvar i ert sinnes dunkla vrår.
Lord Sucklings charmerande visa.
"Jag ber, sänd mig mitt hjärta åter Eftersom ert tillhör en annan."
Eller som i Bibeln:
"Herre, begåva mig med ett rent hjärta."
"Ett förkrossat och bedrövat hjärta, tömt på förakt."
Då kanske vi söker en religiös galning.
Ni förstår, jag sa inte det, men jag är själv poet,
så jag tänker som en.
Jag läser inte ofta poesi.
Varför skulle ni det? Ni är amerikan.
Och ni?
En konstnär. Utan land.
Vad, mr Landor?
Ni har varit till stor hjälp.
Ni borde titta närmare på en kadett vid namn Loughborough.
Tidigare Leroy Frys rumskamrat, tills de blev oense.
Varför är oklart.
Mr Loughborough.
Berätta för mr Landor hur ni kände mr Fry.
Ja, sir. Vi var rumskamrater.
Blev ni oense?
Jag skulle inte säga oense. Men…
…våra vägar gick isär, sir.
Hur kom det sig?
Inget speciellt…
Det bara blev så.
Vet ni något om mr Fry,
ska ni genast berätta det.
Det är så här, sir.
Jag skulle vilja påstå att han umgicks
med ett dåligt gäng.
Det var vad han sa själv.
Med ett dåligt gäng, menade han andra kadetter?
Han sa inte det, men jag antog det.
Varför sa ni inget tidigare?
Jag trodde inte att det var viktigt,
det hände för så länge sedan.
Ledig.
Mr Stoddard.
Ni var den siste som såg mr Fry i livet.
Ja, sir.
-Tala högre. -Jag är lite förkyld, sir.
Jag såg Leroy sent den kvällen.
Jag mötte honom på vägen till baracken.
Talade du med honom?
Han stoppade mig och frågade om några befäl var där.
Hur såg mr Fry ut?
Det var så mörkt. Jag litar inte på mitt minne.
Såg du om han bar på något, ett rep, till exempel.
Inte vad jag kunde se.
Det var en sak.
När Fry gick frågade jag vart han var på väg så sent.
Och?
Han sa: "Nödvändiga affärer."
Vad trodde ni att det betydde?
Jag vet inte.
Ledig.
-Ursäkta, kapten. -Ja.
Gode Gud.
"En ko och ett får har mördats och lemlästats i Cold Spring."
"Deras bröst har sprättats upp och deras hjärtan avlägsnats."
Är inga av Guds varelser immuna mot denna man?
Vi vet inte om det är samma man.
Vad?
Ett sammanträffande?
Med början klockan 06.00 i morgon bitti,
ska mannarna endast bevista undervisningen måltiderna och gudstjänsterna.
Inget annat!
Om någon kamrat undrar,
ställde vi bara frågor om bekantskapen med Leroy Fry.
Jag kände honom inte.
-Vad? -Jag kände inte karln.
-Då missförstod jag. -Du är inte den första.
Om det inte är en diskussion, vad är det då?
Ett uppdrag.
Du får ingen lön.
Ingen av dina klasskamrater får veta vad du gör
förrän långt senare när det är slutfört.
Om de får reda på det, kommer de troligen att förbanna ditt namn.
Oemotståndligt.
Nej, berätta mer.
Utmärkt. Jag vill att du dechiffrerar det här fragmentet.
Du måste vara så diskret och exakt som du kan.
Jag har glädjen att rapportera att jag har lyckats avkoda meddelandet.
Handskrivet och personligt.
Fry hade det på sig när han dog.
Vi kan anta att det räckte
för att han skulle lämna baracken den kvällen.
Eftersom resten av meddelandet slets ur hans hand,
kan vi anta att meddelandet på något sätt identifierade avsändaren.
Bruket av ganska primitiva svarta versaler
indikerar att avsändaren önskade dölja sin identitet.
Ett slags inbjudan, eller snarare en fälla.
En fälla?
Med tanke på det… Får jag?
Vi koncentrerar oss på den tredje raden
som vi vet är komplett.
"Bli." Men sen då?
Något som börjar på "S".
"Stor"? "Stark"?
Nej. Det stämmer inte med inbjudan.
"Bli stum"? Nej. Klumpig konstruktion.
Om Leroy Fry förväntades komma vid en viss tid och plats,
finns bara ett ord: "Sen."
"Bli sen."
När vi läser den tredje raden,
blir det andra ordet nästan simpelt enkelt
att utläsa: "Bli inte."
"Bli inte sen."
Se själv, mr Landor.
Vi behöver inte söka länge efter en misstänkt.
Om Fry var på väg till en förutbestämd plats,
skulle han "komma" sett ur författarens perspektiv.
Så: "Kom, mr Fry."
Med det på plats, är det enkelt
att utläsa nästa ord. Kan det vara något annat än "snart"?
Vi lägger in ordet et voilà!
"Bli inte sen. Kom snart."
Där har ni det, lösningen till vår petite énigme,
respektfullt överlämnad.
Förstklassigt. Tack.
-En sak, bara. -Ja?
Lyckades du utläsa de första två raderna?
Jag var tvungen att ge upp.
Är ni bra på att stava?
Oklanderlig. Enligt ingen mindre
än pastor John Bransby av Stoke Newington.
Så ni har aldrig gjort vad så många av oss… gör.
Stavat fel på snarlika ord.
Till exempel: "de" och "dem".
Ett vanligt grammatikfel.
Det är en inbjudan. "Möt mig där."
Vi vet ju ändå inte var, eller hur?
Något med "E-N" i slutet.
Viken!
-Vid vikens strand. -Utmärkt.
Så: "Jag är vid vikens strand."
"Möt mig där vid, säg kl. 23.00."
Så: "Bli inte sen. Kom. Möt mig där", kan ligga närmare sanningen.
Betyder det något för dig?
Varför träffa en kadett nere vid viken
när de kunde ses var som helst?
För att det inte var en kadett, utan en kvinna.
Ni visste svaret hela tiden.
Jag hade mina aningar.
Om det är en kvinna vi söker,
tror jag att jag kan ha sett henne.
Morgonen efter Leroy Frys död, innan jag visste vad som hade hänt,
vaknade jag och började tala de första raderna till en dikt,
rader som talar om en mystisk kvinna i stor nöd.
Då, utanför mässen, dyker den vackraste varelse
jag någonsin skådat upp.
Vem var hon?
Jag har ingen aning.
Varför tror du att denna dikt eller unga kvinna är kopplad till mr Fry?
Atmosfären av dolt våld.
Outsägligt tvång.
En okänd kvinna.
Du kunde ha vaknat när som helst och skrivit detta.
Men jag skrev det inte. Det dikterades.
Dikterades?
Av vem?
Min mor.
Hon är död.
Död sedan 20 år.
Berätta om den här Poe.
Åh, Poey.
En underbar gosse.
Mycket artig. Pratar mycket.
Definitivt. Och det är något märkligt över honom.
Eftersom han pratar mycket?
Han är uppfylld av sanslösa fantasier.
Han berättade om en dikt
som han påstår har att göra med Leroy Frys död.
Påstår att den dikterades för honom i sömnen av hans döda mor.
Du av alla vet att de vi förlorat…
…för alltid är hos oss.
Människan gör nästan vad som helst för att lura döden.
I något slags kärl.
Inlindad i lärft eller tidningspapper.
Troligen omgiven av is.
MÖT MIG I ISKÄLLAREN VAR MODIG
Bra. Du fick mitt meddelande.
-Följde någon efter dig? -Följde?
Så oprofessionellt. Absolut inte.
-Vad är det här? -Brottsplatsen.
Det andra… brottet.
Dit Frys hjärta fördes.
Det fick er att tänka på Bibeln, detta med Frys hjärta.
Jag måste erkänna. Jag tänkte redan så.
Inte på Bibeln,
men på religion.
Det här känns som en ceremoni av något slag.
Blod och ljus placerade på ett avsiktligt sätt.
-En cirkel. -Och en triangel.
Troligen med Frys hjärta i mitten.
Jag har en gammal vän som kan vara till nytta.
Professor Jean Pépé är expert på symboler…
-Pépé! -…ritualer, det ockulta.
-Professorn! -Pépé kan nog vara
-den märkligaste man… -Kom in. Jag är här.
-Ursäkta om vi stör. -…jag har haft nöjet att träffa.
Jag har med mig något underligt som jag vill att ni tittar på.
Det kan bara vara en magisk cirkel.
Jag minns att jag såg den i Le Véritable Dragon Rouge.
Och om jag minns rätt stod magikern där
i triangeln.
Ensam?
Han kan ha haft sin grupp av assistenter.
Och ljus och facklor på sidorna, ljus överallt,
en festival av ljus.
Gus, om du går till den tredje hyllan…
Den andra uppifrån.
Boken högst upp.
Ja.
Pierre de Lancre, fruktad häxjägare.
-Läser ni franska, mr Poe? -Ja.
Läs tyst. På mittuppslaget.
De Lancre avrättade 600 baskiska häxor
och lämnade den märkvärdiga bok du nu bläddrar i, efter sig.
Men boken jag vill ge dig, Discours du Diable av Henri Le Clerc,
som avrättade 700 häxor innan han var färdig,
sägs vara förstörd.
Enligt ryktet lämnade han efter sig två eller tre andra böcker
som var identiska med den förstörda.
Att hitta en av dem har blivit en fix idé hos många samlare av det ockulta.
-Varför? -Varför?
Le Clerc efterlämnade instruktioner om…
…odödligheten.
Du store tid.
"Det är allmänt känt i de onda änglarnas krets
att under häxsabbaten serveras
följande osaliga blandning."
"Orena djur, som inte äts av kristna,
hjärtan från odöpta barn,
och hjärtan från hängda män."
Jag vill att du diskret infiltrerar kadetterna
och ser om du kan luska ut vilka som har kontakt med det ockulta.
Förklara er.
Vissa teorier har framlagts,
en del ganska mörka och rentav okristliga.
-Okristliga? -Ja.
Jag har tvingats ifrågasätta min tros grundvalar.
Och bekanta mig med mystiska och obskyra arkaiska seder.
-Obskyra seder? -Han menar svart magi. Vem var det?
-Vi kräver att få veta. -Jag har svurit på att inget säga.
Vem var det?
Det kan jag inte avslöja,
inte ens om Gud själv hotade att slå mig med blixten.
-Vill du be med oss… -Nej, jag gav mitt ord.
-Du tvivlar… -Det stannar mellan oss.
Var det Marquis?
Hamilton, ta dig i akt.
Ja, jag har ett namn, men jag behöver ett ansikte.
Yrsel?
Ja, det snurrar lite.
Hjärtat slår fort.
Då så, mr Poe, håll er inne idag
och sköt om er.
Ge den här till löjtnant Locke och ledaren för hans trupp,
Artemus, min son.
Han tar er ur tjänst.
Vill du befrias från lektionerna
på grund av yrsel?
Samt en värre åkomma som han inte skrev ned.
En hiskelig leda.
"Hiskelig leda"?
Av allvarlig karaktär.
Lägg av nu, Poe.
Ni kan själv fråga doktorn.
Det är sant, löjtnant.
Min far sa att han aldrig sett något liknande.
Må så vara.
Men jag kallar det för oförskämdhet.
Tre prickar i protokollet.
Återvänd genast till logementet.
Bäst att ni är där när befälet gör sin inspektion.
-Poe, var det? -Ja.
Artemus Marquis.
Din djärvhet är beundransvärd.
Ikväll, klockan elva. 18 North Barracks.
Ursäkta att jag är sen. Jag hoppas att jag inte uppehöll er.
Det här är förtjusande.
Böcker!
Ni har aldrig intresserat mig mer.
Var ska jag börja?
Den beklagliga Fenimore Cooper. Alla bibliotek måste väl ha en.
Vilken samling.
Egyptens historia med mera.
Ni är avslöjad.
Ni lät påskina att ni inte läser poesi.
Det gör jag inte.
Byron!
-En personlig favorit, mr Landor… -Snälla ni.
…och vältummad.
Den är min dotters.
Och er dotter bor inte här längre?
Nej. Hon rymde med någon.
Någon ni känner?
Flyktigt.
Och hon kommer inte tillbaka?
Troligen inte.
Då är vi båda ensamma här i världen.
Men ni har er mor.
Hon talar ännu med er.
-Till viss grad. -Ja.
Ja, ibland.
Och det goda i mig kommer från henne.
Vad heter er dotter? Om ni inte har något emot att jag frågar.
Mathilde.
Mattie.
Ni behöver inte säga mer än så.
-Så ni fann något? -Nej, bättre ändå.
Någon som kallas för Marquis.
Doktorn.
Nej. Hans son, Artemus.
Och jag har nästlat mig in i hans sammansvetsade gäng.
Ännu en av Guds goda varelser.
Tacka vår gudomliga Patsy.
Rapporterar du oss för att vi trotsar utegångsförbudet, Poe?
Förolämpas du av våra överträdelser?
Jag är på intet sätt förolämpad, mr Ballinger, tvärtom…
Vi bör ta en runda till.
Drick.
Botten upp, kärring.
Ballinger, du är visst på hugget ikväll.
En till, s'il vous plaît.
Tack.
Jag kan hålla på hela natten.
Lugn, Ballinger.
Det var svårt att få tag i den mäsken.
Poe.
Du är utgiven poet, sägs det.
Det sägs att jag har en gåva.
Då kräver jag en uppläsning.
Roa oss.
Jag mötte en liderlig mö i Bermuda
Som trodde hon var slug
Men jag var slugare
Hon tyckte det var plumpt Ja, skumt att uppvaktas naken
Men jag närmade mig Bemästrade och tog henne i baken
-Bra gjort, Poe. -Bravo.
Bravo.
Det lägsta kortet… är en sjua.
De högsta kortet… är en knekt.
Det är din turdag, Poe.
Tack.
Stämmer det att detektiv Landor förhörde dig om Fry?
Han trodde att jag var nära bekant med Fry.
Var du det?
Nej.
Det enda som Fry kunde göra för att få uppmärksamhet
var att hänga sig.
Jag tror att han hängde sig för att han blev sviken av en dam.
Vilken dam då, Stoddard?
Din syster, Artemus?
Var inte Fry begeistrad i henne?
Lägg av, Randy.
Du stod Fry närmare än någon annan här.
Jag stod honom inte lika nära
som du.
Okej. Var var vi?
Poe!
Gäller inte reglementet er, mr Poe?
Förklara er.
Ljusen skulle vara släckta för tre timmar sedan.
Ursäkta, sir.
Era ursäkter ekar tomma.
Leroy Fry mötte sin baneman när han var ute nattetid.
Återvänd omedelbart till baracken.
Du har tur som inte gräver din egen grav.
Tack, sir.
Raska på.
Mattie?
"Tänk på mig efter din nåd för din godhets skull, Herre."
"Ty i döden tänker man icke på dig,
vem tackar dig i dödsriket?"
"Tänk på mig efter din nåd
för din godhets skull, Herre."
"Av sorg är mitt öga förmörkat."
Ni är mr Landor. Eller hur?
Ja.
Jag är Leroys mor.
Jag vill att ni tar den här.
Leroys dagbok.
Från de senaste tre åren.
Jag minns inte…
Jag beklagar.
En stor förlust.
Jag minns inte att en dagbok hittades bland hans saker.
Det var mr Ballinger som skickade den till mig.
-Mr Ballinger? -Ja.
När han hörde vad som hade hänt,
gick han direkt till Leroys logi för att se vad som kunde göras.
Den rara pojken sände den till mig.
Jag förstår.
Och nu… när han såg mig,
sa han: "Jag tyckte ni borde ha Leroys dagbok hos er i Kentucky."
"Och om ni vill bränna den, så gör det."
Så omtänksamt av honom.
Men jag förstår den inte.
Alla siffror och bokstäver…
Men… eftersom armén förlitar sig på er,
kändes det bara rätt att ni skulle ha den.
Jag kommer tillbaka hela tiden.
-För att ta hand om henne… -Jag vet.
…för vi är alla delaktiga.
Doktorn!
Mr Landor. Vilken trevlig överraskning.
Låt mig presentera min hustru, Julia.
Jag har hört så mycket om er.
Ett sant nöje.
Är inte ni gentlemannen som undersöker mr Frys död?
Jo.
Vi diskuterade precis saken.
Min make säger att trots hans heroiska ansträngningar
kunde man inte vaka vid mr Frys kropp.
Hans stackars föräldrar.
Verkligen.
Det här har skakat oss.
Lita på att jag inte vilar förrän vi har gripit förövaren.
Trevligt att råkas.
Min kära.
Jag hör att ni är änkling, mr Landor.
Så är det.
Ni har min sympati.
Var det nyligen som er hustru lämnade jordelivet?
För två år sedan.
Några få månader efter att vi flyttade till Highlands.
Var det en plötslig sjukdom?
Inte plötslig…
Det räcker så.
Jag förstår er stora förlust.
-Jag beklagar. -Tack.
Bravo.
Edgar, sa jag inte att min syster är ett underbarn?
Underbart, min kära. Jag fick tårar i ögonen.
Ja.
Väl spelat, miss Marquis.
-Verkligen. -Ja.
Er odödlighet är försäkrad.
Jag kan inte tänka mig en kvinna som vill bli odödlig.
Jag påminns genast om Sir Thomas Grays
"Många blommor föds För att blomma osedda"
"Och slösar sin ljuvhet På öknens luft"
En favorit, mr Poe.
Och vad tycker ni om min lilla skyddsling?
Mr Poe är mycket mer än någons skyddsling.
Han ska inte korrumperas av sådana som du.
Seså, Lea.
Det räcker nu. Du måste vila före middagen.
-Om ni ursäktar, mina herrar. -Tack, Lea.
Randy, stolar.
Stoddard, kom. Schackbrädet.
Jaha. Nu är jag uttråkad.
Jag bryr mig inte!
Hon är sjuk.
I sitt tillstånd borde hon inte ha gäster…
Miss Marquis.
Ursäkta mig.
Inget skulle ge mig ett större nöje än att få träffa er på lördag.
Det är säkert sant, mr Poe, men… Jag är rädd att jag är upptagen på lördag.
Jag förstår.
Så ni föreslår den här lördagen?
Eller söndag om det passar bättre.
Eller måndag.
Var föreslår ni att vi träffas?
Låt mig gissa. Gee's Point? Flirtation Walk?
Nej.
Ingendera.
Jag tänkte mig kyrkogården.
Kyrkogården?
Så intressant.
Ja, det tycker jag.
Jag önskar er en god kväll.
Det är så kalt nu.
För att njuta av Highlands i sin fulla prakt
måste det ses omedelbart efter att löven fallit.
Varför det?
Grönskan förbättrar inte,
utan snarare skymmer Guds ursprungliga verk.
En romantiker.
Ni njuter av att tala om Gud och döden, eller hur?
Jag anser att döden är poesins mest upphöjda tema.
Ska vi sätta oss?
-Vilken vacker plats. -Ja, min favoritplats.
Så väl den klär er, morbiditeten.
Den klär er bättre än uniformen.
Den enda som kan mäta sig med er är Artemus.
Jag har aldrig sett honom hemfalla åt melankolin.
Han besöker vår värld då och då.
Jag tror att det är möjligt att dansa på krossat glas
för en tid.
Inte för alltid.
Jag ser att ni två har mycket gemensamt.
Jag hoppas ni inte fryser.
Kylan verkar ha kommit för att stanna.
Snälla, inte det.
Tro inte att jag kom hit för att prata om vädret.
Ursäkta. Jag tänkte bara på ert välbefinnande.
Fortsätt, för all del.
Förklara er odödliga kärlek så att vi kan gå hem som om ingenting hänt.
-Jag sa bara… -Förlåt.
Förlåt, jag beter mig illa och jag vet inte varför.
Du fryser.
Miss Marquis, vill ni låna min rock?
-Det behövs inte. -Det är inget…
Jag…
-Vad? -Miss Marquis.
Lea!
Lea! Lea? Vad är det som händer?
Lea!
Lea.
Gode Gud, Lea.
Hur mår du?
-Lea? -Jag mår bra.
Är det säkert att du mår bra? Jag blev förskräckt.
Det händer. Inget att bry sig om.
Din…
Din närvaro gör mig så djärv att jag känner mig fri att bekänna
att min mor har en särskild närvaro i mitt liv.
I min sömn och när jag vaknar.
Ja.
Ibland tror jag att de döda hemsöker oss för att vi älskade dem för lite.
Vi glömmer dem. Vi menar det inte, men det gör vi.
Jag tror att de känner sig övergivna och så kommer de efter oss.
Det är kanske bäst att inte tänka på det.
Du ska veta hur tacksam jag var…
…att jag såg dig stå där.
Att se djupt inom dig
och hitta något som jag inte väntade mig.
Inte på tusen år.
Tack.
Sluta!
Din jävel! Du ska veta din plats.
Håll dig borta från Lea!
Sluta!
Sluta nu, Ballinger!
Annars ställs du inför krigsrätt!
Din fula fan.
Mår du bra?
Den vilden vet att Lea föredrar mig framför honom.
-Om han försöker skrämma iväg mig… -Skrämma?
-Han ville döda dig. -Döda mig?
Innan jag låter honom komma mellan mig och mitt hjärtas längtan,
dödar jag honom.
Det har alltid varit så. Folk underskattar mig.
Vänner, klasskamrater, min egen välgörare.
-Tack, Patsy. -Allihop.
Alla…
…utom min kära mor.
Tack för att ni hjälpte mig.
Det är olikt mig att bli överraskad.
Ni överraskar också. Eller hur, Landor?
Jag önskar inte förolämpa,
men ni är mycket mer sofistikerad än ni framstår.
Säg mig, är det sant att ni en gång fick fram en bekännelse
efter bara en genomträngande blick?
Med tillräckligt med tålamod
kommer den misstänkte att förhöra sig själv.
Ni är ett underbart sällskap, Landor.
Jag ska skriva en dikt en dag.
Något som gör att ert namn ska bli ihågkommet.
Så inte ens efter misshandeln misstänker du Randy Ballinger?
Så vad har du kommit fram till?
Din utredning.
Jag är intresserad av Artemus Marquis.
Känner du honom?
Vem gör inte det?
Han är så stilig.
Han måste nästan dö ung, eller hur?
Men jag har aldrig trott att han skulle vara våldsam.
Alltid så lugn.
Han är kanske inte vår man.
Han har vissa egenskaper… Hela hans familj.
De beter sig som folk som är skyldiga.
Är inte alla familjer skyldiga till något?
-Kapten. -Det är mr Ballinger.
Han är försvunnen.
Kapten! Här uppe!
Gode Gud.
Dissekeringen av mr Ballinger var inte lika skickligt utförd som på Fry.
Det antyder att detta har utförts av någon annan.
När det gäller kastreringen…
Nåja…
Kastrering?
Gode Gud, Landor.
Vi är inte närmare att hitta den skyldige
än för en månad sedan!
Vi är närmare.
-Det är bara en tidsfråga. -Berätta!
Har ni hittat mer bevis för sataniska riter?
Och det så kallade befälet som övertalade menige Cochrane
att överge Leroy Frys kropp?
Eller Frys dagbok?
Har ni hittat en enda ledtråd som kan vara till nytta?
En galning härjar fritt och lemlästar mina mannar.
Mannar som inte kan utföra sina plikter, inte vågar gå ut och inte kan sova.