Tidigare...
Fred, det här är min livs levande mormor, dr Edna Perdue.
Va? Herregud! Mamma var verkligen en mördare.
Vänta. Vad händer? Vad är jag för nåt?
Velma, det är nåt jag måste säga dig.
- Jag tycker verkligen om Amber. - Okej...
Men jag tycker om dig mer.
Det var det. Det var allt jag hade att säga.
Alla offer kände alltså till projekt Scoobi,
och de träffade en advokat på sjukhuset.
- Minns du hur han såg ut? - Ja.
- Det var din pappa. - Va?
Löser man mysterier länge nog
så förstår man att alla döljer något.
- Jag vet inget om några mord! - Vi försökte. Klart man undrar ju.
Och man förstår att folk avskyr att dölja saker.
Okej då! Avslöjad.
- Jag ska berätta allt jag vet! - Att tala sanning känns alltid bra.
Vilket är bra. Utöver att rädda liv och hjälpa andra
så älskar jag att lösa mysterier för att jag får höra sjuka grejer.
Stopp! De här sjuka grejerna är hemligstämlpade!
Jag avbryter förhöret å USA:s militärs vägnar!
Men precis som en man med en stor, dyr bil
så kan man inte hålla sina sjuka grejer gömda för alltid.
Säkra området! Ingen kommer in eller ut!
Berätta för Velma det du vet. Och sluta göra toalettvin!
Du är under militär husarrest, inte i fängelse.
Berättar jag för Velma, blir det bara värre.
Körde du min egengjorda kniv i diskmaskinen?
Berätta vadå? Att du vet nåt om morden?
Att du är länken mellan offren?
- Varför toaletten är lila? - Jag kan inte prata om morden.
Då gör armén sig av med mig.
Sophie vill att jag ska berätta att efter seansen...
Pappa och jag såg Daphne vara otrogen mot dig.
Va? Hit med kniven!
Jösses... Där ser du. Det är därför vi inte gör sysslor, Amanda.
Det är vad pappa sa hände.
Jag vet inte vad jag ska göra. Ska jag göra slut?
Eller ska jag använda det som en ursäkt
för allt dåligt jag gör i resten av mitt liv?
Du har vänt dig till rätt personer.
Som poppistjejer är vi experter på att bedra och bli bedragna.
Det här är illa. Du blev inte bara bedragen.
Du blev det innan morgondagens utflykt till Sacramento.
Vi kommer att sitta i bussen i sex timmar.
- Du vet vad det betyder. - Åh, nej. Busskvaller.
Rykten flyger för att råda bot på ledan. Rykten raseras.
Mary Louise fick skaffa en psykisk hälsa-hund
för barnen sa att hon förde munnen till vattenfontänen.
Det var inte ens hon! Det var jag.
Kommer inte folk att fokusera på att Gigis pappa har satt min pappa
under husarrest på grund av morden?
Bara om vi bråkar om det.
Och pappa lovade mig en ny mobil om jag håller tyst om hans arbete.
- Så det är lugnt för min del. - Min med.
Men hur hindrar jag folk från att se att nåt är fel mellan Daphne och mig
och från att sprida elaka rykten?
Vi kanske får prata ut, kvinnor emellan.
Prata ut? Det här är inte Camp David, Velma.
Och det är inte bara ditt rykte som står på spel.
Om Daphne inte får betala priset, så är hon otrogen igen.
- Det skulle jag vara. - Du ska bli tidernas bästa flickvän.
En sån flickvän som lyssnar på hennes favvopoddar.
Men håll henne samtidigt på halster så hon ska tråna efter dig.
Sen, när du har henne runt lillfingret, konfronterar du henne
om hennes otrohet mitt i stadshuset.
Det enda folk kommer att skvallra om efteråt
är var vi ska hålla Daphnes sociala begravning.
Så enda sättet att inte förgöras socialt av rykten
är att förgöra Daphne innan?
Exakt. Du är så bra på att vara populär.
Okej. Om det är så det måste bli...
God morgon, klassen! Nu blir det utflykt.
Som de hängivna mammor vi är, följer vi med som förkläden.
Och som offer för nedskärningar i skolbudgeten är vi även guider.
I dag ska vi till stadshuset, lära oss att Leland Stanford var hemsk...
Och avsluta dagen med att glömma alla bekymmer på nöjesparken.
Varför jublar ni inte? Vi är barn.
Nöjesparker är gjorda för oss! Och vuxna med dålig personlighet.
Ska vi berätta för honom?
Tänk om han blir milt irriterad?
Se dig omkring, gubben. Du går inte i mellanstadiet längre.
De enda berg- och dalbanorna de här ungdomarna vill ha
har med hångel att göra.
Va? Det kan inte vara sant. Nej!
- Tog du med den? - En filt för att skyla oss.
Folk kommer att tro att vi sover, men egentligen hånglar vi.
Lysande. En sak bara. Har du tänkt på hur vi ska hångla?
Jag är öppen för allt. Bara jag undviker hjärnskakning.
Säg till om jag går för fort fram,
men jag tänkte att vi kunde läsa för varandra
ur den erotiska klassikern "Portnoys bevär"?
Åh, Norville.
Jag har tillbringat natten med att föreställa mig Daphnes hångel
med Amber för att bli peppad på att förgöra henne. Nej, jag börjar gråta.
Spela cool, Velma! Busskvaller är ett hemskt odjur som livnär sig på tårar.
Vi har inte ens åkt än, och vi har redan en gråtare!
- Åh, nej. - Hej, Velma.
- Vad är det? - Inget!
Jag är bara överväldigad av den här möjligheten att krama dig.
Fan! Falskt larm.
Tur att jag tog med en filt då.
Wow. Men jag måste sitta bredvid Gigi.
Om vi verkar vara okej med att hennes pappa har gripit min,
så kommer de andra inte att skvallra.
Och det är verkligen lugnt, tack vare pappas tendens att muta mig
i stället för att berätta sanningen.
- Det är helt lugnt. - Är du säker?
Jag trodde att när jag väl åkte till Kalifornien
så skulle jag vara med min tjej och fördriva tiden med elakt skvaller.
Jag vet. Men eftersom vi inte kan sitta ihop, får du ett paket av mig.
Wow, ansiktslotion. Och kroppslotion. Och handlotion. Bara lotion?
Det är min drömgåva!
- Varför beter du dig konstigt, Velma? - Det är du som gör, Amber!
- Drama! - Jag menar... Vi ses på bussen.
Den här gåvan gör att det känns ännu sämre, Amber.
Vi måste berätta vad vi gjorde.
Även om det hotar din moraliska överlägsenhet.
Vad vi gjorde? Det var bara du. Och jag är alltid moraliskt överlägsen.
Jag är den enda i skolan som inte tittar på Brendas nakenbilder.
- Det är en MRT-bild! - Jag har inte tid med det här.
Måste prata med Fred.
Fred! Jag har nåt som kan intressera dig.
Det här trodde du inte, va?
Sacramento är väldigt hemsökt.
- Vill du fånga ett spöke? - Nej.
Nu när jag vet att mamma inte var besatt, tror jag inte på spöken.
Förutom mitt barndoms spöke...
Kolla vem som försöker klättra uppför sociala stegen igen efter seansen.
Jag vet inte vad du pratar om.
Men med tanke på antalet spöken i stadshuset,
så kommer du att böna efter en seans efter utflykten.
Spöken?
Norville, du hånglar inte!
Du läser bara om de amerikanska judarnas historia.
Du sparar din kropp till nöjesparken precis som jag!
Jag får inte ens vara där.
Nöjesparken ser mig som en dryck i en glasbehållare.
Varför pratar du ens med oss?
Är du inte arg att jag tvingade dig att erkänna att din mamma
är en seriemördare?
Nej, nu när jag vet sanningen kan jag gå vidare.
Och snart är vi i berg- och dalbanehimlen.
Det kallas så för att det har dött så många där.
Ni gör ju ändå ingenting. Vilka är era 50 favoritattraktioner?
Hur lyder busskvallret? Nåt om mig?
Billy ska bli av med oskulden under den här resan!
- Portnoy onanerade med en lever. - Jag hörde att Daphne...
- Vadå? - Jag hörde inte.
Jag har också hört att Daphne...
Jag missar det hela tiden. Hjälp mig.
Pratar ni om att Daphne är ledsen att Velma sitter med Gigi?
Ingen misstänker att Daphne var otrogen.
- Din plan funkar bra. - Vadå för plan?
Min plan att låta helt osuspekt.
Okej. Jag fick en lapp om att nån vill träffa dig längst bak i bussen.
- Ingen här. Vem skrev det här? - Ja.
Pappa? Har du rymt från husarresten? Och du är här?
Hellre att du är seriemördaren än ett busspervo.
Jag är varken eller. Jag försöker ta reda på vad det är frågan om.
Don kommer aldrig att misstänka att jag har åkt till Sacramento.
Jag agerar proaktivt. Lyssna nu.
Det här minnet innehåller topphemlig militärinformation
som jag tog från Dons laptop i morse när han tränade som en idiot.
Det kan förklara varför män med koppling till projekt Scoobi dör.
Men vi måste hitta en dator och skriva ut det som finns i minnet.
Nån kommer att behöva gå på toa. Visst, nu är de under filtarna,
men nån lär vilja gå med i 250-centimetersklubben.
Du måste se till att ingen kommer in hit.
Nej. Snälla, pappa. Du vet inte vad du ber mig om.
Skvallret kommer att förgöra mig innan jag förgör Daphne.
Velma, jag fattar ingenting, men liv står på spel.
Okej.
Ingen får gå in dit under resten av resan, om ni fattar vinken.
Velma pajade toaletten! Nu skvallrar vi!
Jag hörde också att hon förde munnen mot fontänen och gillade det.
Jag menade att du skulle hänga upp en "ur funktion"-skylt.
Vad har jag gjort?
VÄLKOMNA TILL SACRAMENTO VAR SNÄLLA, VI FÖRSÖKER
- Vänta på mig! - Nej! Vi känner inte dig, Velma.
- Velma, här! - Du kan inte visa dig öppet, pappa.
Lugn, jag har en förklädnad.
Så länge jag vapear var 30:e sekund, är det lugnt.
Det är det dummaste jag...
Ursäkta, märkligt bekanta tonåring, har du sett Lola och Norville?
Där borta, grabben. Jag menar... jämlike.
Tack! - Ledsen, Velma, men jag kan inte bli sedd med dig.
Du är lika impopulär som vattenrestriktioner i Central Valley.
Jag lär mig mycket på den här resan!
Tänk att Fred pratade under hela bussresan.
Hur kan han veta så mycket om churros?
Men vi kan gå till bussen nu och hångla.
Läskigt.
De är här, Fred. Vid Jerry Browns hemsökta staty.
- Nej, det är bara Jerry Brown. - Utsläppshandel! Utsläppshandel!
Tack, men jag vill ändå inte jaga spöken med dig.
Och jag måste visa Lola och Norville
de sexigaste berg- och dalbanefotoposerna.
Fingerpistoler har gjort comeback, baby.
Norville, vänta!
En hemsökt staty?
Dina försök att bli Freds vän börjar bli patetiska.
Vad höll du på att säga?
Vik hädan, du sorgliga Sacramento-bo! Jaha. Hej, Daphne.
- Läget? -"Läget"?
Du begick socialt självmord på bussen. Jag undrar hur det är.
Bra. Vem försöker jag lura?
Om du brydde dig om mig, hade du inte kysst Amber.
- Va? - Ja, jag vet om det.
Det värsta är att jag fick reda på det av pappa.
Inte ens konstiga blickar i korridoren från främlingar.
Förlåt! Jag ville berätta, men visste hur illa det skulle bli.
När jag inte svarade på sms i en dag, kastade du min cykel från ett stup!
Hur kunde du?
Om vi hade varit ihop i tio år, visst.
- Men det har gått tre veckor. - Jag vet.
Jag var bara så sårad efter det du sa på seansen.
Och jag gjorde mitt livs misstag.
- Kan du förlåta mig? - Nej! Ruttna i helvetet!
Eller, vänta. Märkligt.
Jag tror inte jag vill att du ska ruttna i helvetet. Va?
Ruttna i helvetet! Nej. Vad nu? Var är min ilska?
Jag vet inte, märkligt.
Men ibland känns det bättre när man har lättat sitt hjärta.
Jag mår inte bättre. Jag vill bara inte att du ska ruttna i helvetet.
- Det var väl bara en kyss? - Bara en kyss.
Säkert? Jag kan fråga pappa här och nu.
Han smög ombord på bussen för att ge mig hemlig militärinfo.
Velma! Vad är det för fel på dig?
Du drog in Daphne. Åker vi fast så kan hon få fängelse.
Äsch. Jag är ingen sån där jobbig flickvän
som blir sur för att hon blir insyltad i brott.
Det är just därför jag inte kan förbi arg på dig.
Och sen använde Leland Stanford sin förmögenhet han tjänat
genom att exploatera kineser och byggde Stanford University.
- Slut. - Dags för berg- och dalbanor!
Fan, han vill fortfarande dit. - Hör på, Fred.
Vi ville inte säga nåt tidigare, men de har skurit i budgeten.
Bra! Lärare tjänar ändå för mycket. Den här dan blir bara bättre!
Nej, de har slopat nöjesparken. Vi är ledsna.
Va? Nej, de kan inte göra så!
Min far bekostade guvernörens kampanj och hans nya haka!
Jag kräver att få prata med honom.
- Du ser, alla håller med. - Nej.
Vi kräver att få prata med guvernören så vi kan tacka honom.
Nu när vi slipper nöjesparken
så har vi mer tid att hångla på bussen.
Va? Nej, lyssna på mig. Ni gör alla ett stort misstag.
Jag fattar att ni vill hångla.
Som tonåring vill man bli mista sin oskuldsfullhet.
Men tro mig, när den är borta, så saknar man den.
Det handlar inte bara om att inse att folk
att klämma på, utan om att inse att folk, till och med mammor
kan vara odjur. Därför är nöjesparker så viktiga.
Det är enda platsen där det enda ett barn fruktar
är att bli halshuggen i en åkattraktion.
Vi kan inte låta guvernören ta det ifrån oss!
Vilka är med mig?
Okej, okej. Fred har rätt. De kan inte fortsätta skära i budgeten.
Snart är skolan bara en mattant som delar ut instuderingskort och vapen.
Och tar de bort nöjesparken kan de ta bort övernattningen med kören.
- Det är den riktiga hångelresan. - Gud, nej!
Inte övernattningen!
- Wow. Tack, Norville. - Tacka Lola.
Jag ville hångla men hon stötte till mig så jag skulle prata.
Nej, jag blev knuffad.
Vem knuffade henne? Det fanns ingen nära henne.
Exakt.
Det kan ta ett ögonblick för dokumenten att laddas ner.
Det är trots allt myndighetsdatorer.
Under tiden, berätta vad du vet om morden.
Inte mycket. Jag sköter många tveksamma juridiska ärenden åt armén.
För några månader sen, kom mr S till mig.
Det visade sig att han, rättsläkarna, fader O'Rourke och sheriff Cogburn
alla jobbade i hemlighet för projekt Scoobi.
Va? Extraknäckte Cogburn, mr S och de andra på projekt Scoobi?
Tänk vad man hinner med när man inte har barn.
Ja, verkligen. Men deras liv var långt ifrån perfekta.
Mr S berättade en sak som jag fortfarande har svårt att tro.
En av hans soldatkollegor skapade tydligen en obekväm arbetsmiljö
på projekt Scoobi.
En obekväm arbetsmiljö? Låt mig gissa.
Du fann det svårt att tro eftersom män inte tror att sånt finns.
Bingo! Men hursomhelst...
Jag gick med på att träffa mr S och de andra.
Men innan jag fick veta mer, sa Don åt mig att släppa det.
Tjena, Don. Läget? Ska jag släppa det? Ska bli.
Så då gjorde jag det. Men när killarna började dyka upp döda...
...vägrade Don prata med mig.
Vem fick dem att känna sig obekväma? Det är mördaren!
Jag fick aldrig veta namnet. Så i går kväll
när Don lämnade sin laptop, letade jag efter projekt Scoobi.
En soldat stod bara under sitt tjänstenummer.
Och det stod i de här dokumenten.
Det är bara en tillrättavisning för att ha missat nationaldagsfesten
och att man har begärt elkomponenter och vita gympaskor... Vänta.
Det är likadana skor som den som anföll mig i kyrkogården bar.
Så mördaren hatar nationaldagen, älskar elektronik
och har bekväma gympaskor.
Letar vi efter en soldat eller en farfar?
Tack, Daph. Jag visste att det var kul, men inte så där kul.
Daphne, kan du hämta det vi har skrivit ut?
- Hon döljer fortfarande nåt. - Va?
Förlåt, jag tänkte bara på vilken fin flickvän Daphne är.
Velma, som tidigare bedragare, känner jag bedragare.
Hon är på tok för snäll.
- Vår relation är inte sån! - Här är dokumentet.
Och en konalle som jag fick av några lobbyister.
Jag behövde bara bli talesperson för köttbaserade grönsaker.
ÄT DINA KÖTT-SAKER!
- Inga langos! - Ingen fred!
Herregud! Ett spöke!
Nej, snuten låser in oss för att stoppa demonstrationen.
Och vi har inga blommor att stoppa in in i deras mynningar.
- Så spring! - Nej, kom tillbaka!
- Det betyder bara att det funkar! - Förlåt att jag tvivlade på dig.
Få spöket att försvinna så förlåter jag att du hånglade med Daphne!
Va? Jag har inte hånglat med Daphne!
- Vill du verkligen göra det här? - Sluta tvivla på mig.
Det är Velmas grej. Och ja.
Jag är så arg på henne att jag vill lägga en besvärjelse över henne.
Va? En besvärjelse?
Och i stället för att säga det, lät du mig tro att du bedrog mig?
Jag sa ju att hon dolde nåt. Och vi måste ut härifrån.
Det där är inte polisen.
Aman, vi vet att du är här!
- Pappa? - Gigi?
Nu är det nog! Berätta vad det är frågan om
annars låter jag hela bussen skvallra så att det förgör dig!
Jag hör dig, Gigi.
Så jag erbjuder dig två mobiler om du låter bli.
- Absolut! - Samma plats!
Sätt er ner och håll i er!
Vad var det för besvärjelse? Jag tål att höra det.
Bara det inte var en karriär inom PR.
Ingen kan älska dig och du kommer att dö ensam!
Nej, jag tålde inte att höra det. Varför?
- Äh, du tror ändå inte på sånt. - Inte på tomten heller.
Men jag skulle bli sur om han och Amber lade en besvärjelse på mig.
Sluta bråka och håll i er!
NÖJESPARK
Herregud, vi kommer att drunkna!
Floden är tom! Tack och lov för klimatförändringar.
- Ja! - Vad håller du på med?
Glömmer bort fasorna i vuxenvärlden. Kom igen!
- Stanna, Aman! - Aldrig!
Visst, men du är över 40 år.
Du måste ut och sträcka på dig inom en timme!
Velma, det är över.
Aman, jag vill bara hjälpa dig.
Följ med hem så glömmer vi det här.
Du ljög. Du sa att projekt Scoobi var dött.
För er säkerhet!
Av samma anledning som jag gav din pappa husarrest.
Ni förstår, sanningen är den...
När dr Edna Perdue lades in på mentalsjukhus,
bytte projekt Scoobi fokus från att sätta soldaters hjärnor
i snokande ungdomar, till att bara hålla koll på dem.
Där snokande ungdomar samlades, skickade vi nån som övervakade dem.
Men en dag innan din mamma kidnappades såg vår agent
hur hon läste dr Perdues journaler och tog bilder.
Min mamma? Vadå för agent?
Fotade de mig med? För de där är kanon.
Det är det som är grejen. Agenten höll sin identitet hemlig
och gick under kodnamnet onkel Scoobi.
Armén använde onkel Scoobis foton
på dr Perdues journaler för att skapa en oövervinnlig supersoldat
som skulle infiltrerar grupper av snokande ungar. Men det gick snett.
- Typ direkt. - Så klart!
Att leka Gud straffar sig jämt.
Som när den riktiga Gud skapade krokodiler och skit.
Det här var långt värre än vi kunnat föreställa oss.
Supersoldaten fick folk att känna sig obekväma på jobbet.
Så supersoldaten dödade dem som känt sig obekväma.
Nu kanske killar inser att ingen rök utan eld.
Kanske det.
Men att Aman lever betyder som tur är att supersoldaten inte vill åt dig.
- Men vi borde ändå ta er hem. - En sak bara.
Är de tre kropparna jag såg i basen fler offer?
Nej, det är de snygga tjejernas kroppar.
Projekt Scoobi försökte återställa dem för hjärnorna,
men de är tyvärr för illa däran.
- De snygga tjejerna? - Ja...
- Mobilaffären stänger sex! - Sluta försöka hitta mördaren.
Han är farlig.
Ni behöver inte sitta med mig.
Jag behövde bara få nåt annat att tänka på.
Bussjakten gjorde susen.
Nej. Du hade rätt, Fred.
Visst vill vi växa upp, men det är bra att förbli lite barnslig.
Jag trodde jag var för gammal att skaffa nya vänner,
men efter i dag, är det nog precis det vi gjorde.
Och det hade inte hänt utan att smälla i dörrar och en knuff.
Jag ser dig, spöke.
Varför kallade du mig spöke? Och varför skäller hunden på mig?
- Herregud! Är jag spöket? - Få tyst på hunden!
Velma löser nåt med Daphne och jag vill tjuvlyssna!
Som jag höll på att säga... Du var så elak mot mig efter seansen,
så jag ville göra det omöjligt att älska dig
så jag kunde sluta älska dig.
- Daphne, det är ju... - Jag vet!
Det hemskaste nånsin! Därför satte jag mig själv i burken.
Jag kunde inte tro att jag var en sån person
som gör så mot nån jag bryr mig om.
Jag skulle säga att det är det mest romantiska jag hört.
Att du ville få mig att dö ensam är inte bra.
Men det gjorde så ont att älska mig att du gjorde allt för att sluta.
Men kunde inte. Det är ju superromantiskt.
Jag känner mig som en tjej i en 90-tals-soullåt!
- Vilket positivt sätt att se på det. - Ja.
Lova att du berättar vad du har gjort innan du sätter din hjärna i en burk!
Om jag ville dejta nån som hellre riskerar livet
än kommunicerar, skulle jag vara hetero.
Jag lovar.
Ta bort den!
Vänta... Jag har det! Mördaren älskar gympaskor.
Hatar nationaldagen.
Och alla attacker var lågt på kroppen. Men varför elektroniken?
Det här är samma högtalare som i en Bebis-babbelbox
som Dons fru sa kom från projekt Scoobi.
Daphne, tänk om supersoldaten inte är mänsklig?
Tänk om armén har byggt...
- Vadå? - En talande...
En talande vadå?
Velma! Velma, var är du?
- Hjälp! - Velma!
Som poliser, vet vi inte hur era förkläden kunde låta Velma försvinna.
Som era förkläden, så gör vi vårt bästa, för fan!
- Hej. - Jag kollar nyheterna.
- Var det Victoria? - Som välte bussen? Vet inte.
Håll dig nära Fred tills du vet.
- Kom ihåg att du jobbar för mig nu. - Jag vet.
På tal om det så har jag inte fått betalt och det vore...
Text: Pablo Diaz Bernal Iyuno