Tidligere...
Hæren brukte onkel Scoobis bilder av dr. Perdues journalsider-
for å skape en supersoldat-
som skulle infiltrere nysgjerrige barn. Men det gikk galt.
Jeg ser deg, spøkelse.
Velma!
Velma! Hvor er du?
- Hjelp! - Velma!
Som barn var skurken lett å peke ut. Han hadde uironisk sykkelstyrebart.
Du visste hvem du skulle heie på. Men med tiden-
har det blitt mer komplisert.
Å, herregud! Hvem er du? Hva er du?
Når vi bedømmer skurker i dag, må vi spørre:
"Hater folk deg fordi du er ond, eller er du ond fordi du er hatet?"
Hei, Velma. Jeg er Scrappy.
Ok, vi har funnet alle elevene bortsett fra to.
Velma Dinkley og Theodore P. Rævhatt,-
som jeg nå innser er med som en spøk.
Velma ble tatt av seriemorderen.
Hvem skal løse mysteriet nå?
Slapp av, Don og hæren skal finne Velma.
Og politiet samarbeider gjerne med dem,-
så vi slipper en pissekonkurranse om jurisdiksjon som i actionfilmer.
Hold dere rolige, alle sammen!
Privat sektor er her for å finne Velma.
Stikk, William! Dette er en militærsak!
Hva sa du? Jeg hører deg ikke uten megafon!
Jeg sa at privat sektor ikke har en sjanse mot USAs hær!
Og jeg lar faen meg ikke min ekskones rike kjæreste-
finne datteren min før meg!
Særlig siden William har brakt skam over Aman-
ved å fri til Diya før Aman fridde til meg.
Det har han ikke gjort ennå. Selv om jeg har født.
Slutt! Dette er bare dumt!
Det eneste viktige nå er å redde Velma!
- Og William har størst megafon! - Ja, det har han!
Og han fridde først!
En dag vil kanskje de voksne løse et mysterium i byen,-
men det er ikke i dag. Vi må visst finne Velma selv.
Er du den onde supersoldaten? En snakkende hund som heter Scrappy?
- Hvordan er det mulig? - Hvordan er det mulig?
Valpestyrke! Og toppmoderne teknologi.
Spesielt det siste, for å være ærlig.
Høyttaleren i bableboksen! Jeg hadde rett!
Hæren koblet den til den onde hjernen din.
Ja. Men jeg er ikke ond. Jeg drepte ikke de mennene.
Scrappy Dappy Doo!
De sære utbruddene gjør meg veldig ukomfortabel.
Akkurat det ofrene klaget over før de ble drept!
Jeg vet, men det er ikke sære utbrudd.
- Det er signaturreplikker, baby. - Signaturreplikker?
Ja. Prosjekt Scoobi bygde meg for å appellere til nysgjerrig ungdom-
for å infiltrere dem.
Ok, men du bor i et hull der en neddopet kvinne-
slapper av i bakgrunnen.
- Klassisk skurkestil. - Hun er ikke neddopet.
Hun kommer seg etter bussulykken. Ingen skulle komme til skade.
- Jeg ville ha oppmerksomheten din. - Hva? Hvorfor det?
Du har allerede tatt en seriemorder.
Jeg trenger hjelp til å ta den som prøver å gi meg skylden.
Sersjant Don Gigisfather.
Don? Vær så snill. Jeg elsker en god vri,-
men ingen flashbacks kan få meg til å tro at Don er morderen.
Jeg kan gjøre det på fire.
Men for å bevise min uskyld, er du fri til å gå.
Bare husk at ingen trodde på at moren din var blitt kidnappet...
Hjelp! Hjelp!
Jeg sitter fast igjen!
På samme sted som før! Vi går i ring!
- Hvorfor er Fred lederen? - Ikke med vilje.
Når jeg prøver å gå bakover, dytter noen meg frem.
Hva? Det gjør vi ikke.
Det er noen der. Velma?
Du vet at jeg synes jumpscares er tarvelige.
- Der er dere jo! - Bestemor?
Søket etter Velma har fått hæren til å snoke rundt sykehuset.
Jeg må gå. Er den gamle laben min fortsatt i kjelleren din, Fred?
Eller er det en slags sexhule nå?
Personalet har sex der nede, men de synes det er fint der.
- Hvordan fant du oss? - Jeg sa hvor vi var.
Jeg har jobbet for dr. Purdue i skjul,-
siden moren til Fred er et spøkelse!
Jeg trodde Norville bare hallusinerte.
Jeg har gått meg vill og kommer til å dø her!
- Vil du ha vann? - Bare drep meg. Vær så snill.
Jeg vil bare at du skal høre på min...
...versjon av hendelsene.
Greit. Men det er ingenting du kan si som får meg til å si:
-"Jøss! Det forandrer alt!" - Greit.
Historien min begynte for to år siden.
En hemmelig agent kalt onkel Scoobi tok bilder der mamma-
leser Perdues journaler. Don sa det.
Sa Don at onkel Scoobi er savnet?
Pokker! Jeg mener... Fortsett.
For to siden overbeviste onkel Scoobi hæren-
om at en veslevoksen valp med signaturreplikker-
var den perfekte måten å infiltrere og overvåke ungdommer på.
Alle foreslo andre personlighetstrekk som skulle få barna til å elske meg.
Men gruppen var uenige.
Er uovervinnelighet virkelig en god idé?
Du har rett. En supersoldat som er lett å drepe-
gir mye mer mening!
Og fra restene av dr. Perdues journaler ble jeg født.
Ok, på med båndet!
Så derfor kalte de deg Scrappy?
Nei, Scrappy er en blanding av "shitty" og "crappy".
Don ga meg det navnet fordi vi fikk en dårlig start.
- Jeg åt joggeskoene hans. - Kom igjen!
De bestilte et par jeg kunne tygge på.
Jeg har det dokumentet! Men om de er som Dons joggesko...
Var det han som taklet meg på gravlunden?
Ja. Don ble sur da jeg tygget opp skoene hans.
Men at alle elsket signaturreplikkene mine, at jeg var uovervinnelig-
og hadde livlig energi, drev ham langsomt til vanvidd.
Don presset de andre til å signere en kampanje-
for å bli kvitt meg.
Så Don gjorde folk ukomfortable, ikke du!
Derfor ba han pappa om å ikke ta saken.
Men da alle nektet å underskrive,-
slo det feil, og Don drepte dem for å gi meg skylden.
Ikke overraskende.
Når det gjelder å gjøre folk ukomfortable...
- Ingen røyk... - Uten ild!
Ja, men var det nok til å få deg dømt for drap?
Velma! Hvor er du? Jeg er redd-
for at William finner deg først!
Husk, Velma: Du trenger ikke å hjelpe meg.
Hvis du ikke tror på meg, kan du gå.
Vi fastslo vel at mamma ikke var et spøkelse allerede på seansen.
Hvordan ble dere kjent? Fins det en app for å få eldre venner?
Nei. I min hjerneforskning har jeg lenge mistenkt-
at bevisstheten forlater hjernen og lever videre etter døden.
Da jeg la hjernen min i Daphne, og Amber la merke til det,-
hyret jeg henne for å se om hallusinasjonene dine-
egentlig var Victorias frigjorte bevissthet, altså et spøkelse.
- Pokker! - Mor? Fort, hvordan er håret mitt?
Falsk alarm. Bare Velma.
- Vent... - Velma!
Velma. Jeg fant deg! Først!
- Takk og lov! - Jeg må dra nå!
Perdue til Freds kjeller! Jeg blir hos Velma.
Hva skjedde, Velma?
Velma!
Alt virker normalt, takk og pris. Hvordan unnslapp du morderen?
Morder? Etter ulykken gikk jeg rundt i skogen i ørska,-
som i en parfymereklame.
Ok. Ikke bra at morderen går løs, men nå fokuserer vi på det viktige.
Jeg fant Velma først og ble ikke overskygget av William.
Greit. Ikke denne gangen.
Ikke en eneste gang! Diya sa nei da han fridde.
Mulig det passer dårlig, men etter å ha sett William-
lete etter Velma som om hun var hans eget barn...
Mer enn mitt eget barn.
Fred var borte i hagelabyrinten vår i en måned.
Det jeg prøver å si-
er at om tilbudet står ved lag, og Velma ikke har noe imot det,-
sier jeg ja.
Du kan si nei, Velma.
- Vel? - Vel, mamma...
Hvis William gjør deg lykkelig, vær så god.
Bli med oss, Velma! Vi kan kjøpe boble-te om jeg får forhøre deg.
Jeg mener, snakke mer med deg.
Takk, jeg blir med mamma.
Hun har forlovet seg og har ingen venner å mase om det til.
Mamma, jeg drar hjem med pappa og Don.
Tre timers tale om at NBA var bedre på 80-tallet...
- ...hjelper meg å sove. - Hva skjer, Velma?
Er du glad moren din skal gifte seg med William?
Du sa at den eneste stefaren du aksepterer, er Rahul Kohli.
Ekteskapet hennes kan hjelpe meg å renvaske min nye venn.
- Nye venn? - Hei!
Tenk at du har hatt en hjerneendrende maskin hele tiden,-
og så har vi ikke brukt den mer.
Du har jo vært opptatt med å skjule et spøkelse!
Nei, det er bare en teori.
- Faren min og Diya er forlovet! - Hva?
Sier du at Don er den ekte morderen-
og prøver å ta denne uovervinnelige snakkende hunden?
-"Pokker", ikke sant? - Nei, ikke "pokker".
Det gir ikke mening. Ville Don ta Scrappy,-
hvorfor lurte han først hekser og så kvinner generelt?
Jeg er seriemorderen.
Det hadde jeg ikke tenkt på. P...
Før du sier "pokker", kan jeg forklare.
Don overbeviste ikke hæren om at jeg var morderen-
før rettsmedisinerne ble drept.
Da flyktet onkel Scoobi og jeg.
Og hæren skyldte på hekser og kvinner-
så ingen skulle avsløre deres topphemmelige prosjekt.
Ok, bare ett spørsmål. Hvem er onkel Scoobi?
Jeg så aldri ansiktet.
Men jeg tenkte ikke på det, for jeg er en hund!
Jeg ser med nesen.
Jeg skjønner. Greit.
Dette er galskap. Scrappy er jo morderen!
- Hvordan kan du tro ham? - Jeg har vært i hans sted.
Ingen trodde meg på at mamma ble kidnappet,-
eller da jeg sa at jeg ikke drepte Brenda.
- Ok. - Bare så dere vet det...
Jeg kan fortsatt høre dere. Jeg er en hund.
Planen er å skille Don fra livvaktene,-
så han innrømmer at han er morderen og sier hvor onkel Scoobi er.
Scrappy er uovervinnelig. Hvorfor tar vi ikke Don straks?
Dons livvakter er bevæpnet med min eneste svakhet. Støvsugere.
Selvsagt. Men nå som mamma er forlovet,-
tror jeg vi kan isolere Don med det alle sosiopater elsker.
- Et utdrikningslag. - For William?
Nei, ikke Williams utdrikningslag, pappas.
Vi får ham til å endelig fri til Sophie.
Kan jeg bli med? Jeg elsker frierier. Det kombinerer to favoritter:
Romantikk og fiske etter likes på nett!
Jeg trenger faktisk at du...
- ...blir hos meg. - Hva? Hvorfor det?
I tilfelle Velma gjør noe dumt, som å tyste på meg til vaktene.
Hunder merker energier, og dere gjør meg nervøs.
- Skjønner. Borte i maks en time. - Vent! Jeg vet ikke...
- Slapp av, det går bra. - Ja da, absolutt.
Hvis hun kommer tilbake i tide.
Hjemsøkte du meg?
Levende hvite kvinner hjemsøker meg fra før!
Ja, men bare fordi du trodde jeg var en hallusinasjon.
Da jeg innså jeg var spøkelse,-
bestemte jeg meg for å gjøre Fred til en mann før jeg gikk videre.
Derfor fikk du meg til å ta ledelsen i skogen-
og få smarte, kompetente venner som Norville i Sacramento!
Ja, men alt feilet. Nå skal faren din gifte seg med mykingen Diya.
Du er ferdig, Fred. Og dermed jeg også.
Hvis du faktisk vil forberede meg på verden,-
vet jeg om noe som kan fungere. Gi meg en klem.
Dette kommer til å høres helt sprøtt ut, pappa,-
men etter mammas forlovelse må du fri til Sophie!
Jeg vet det! Jeg kan ikke la William overgå meg.
Men jeg fridde, og hun sa nei.
Liker du eplesmak? Vil du ha en godteriring?
- Nei! Hvorfor sa hun nei? - På grunn av deg, Velma.
På en merkelig måte har jeg begynt å bry meg om deg.
- Hva? - Jeg er like overrasket som deg.
Jeg trodde jeg ville trives som den hatede stemoren.
Men før jeg gifter meg inn i familien,-
må jeg vite at du bryr deg om meg.
Vil du ha et e-kort fra en gratistjeneste?
Absolutt. La oss snakke utdrikkingslag.
Nei. Jeg fikk Aman til å skrive en emosjonell ektepakt du må signere.
Hva tar så lang tid?
Seriøst? Jeg trodde du var typen som unngikk særeie.
-"Ingen flere slemme kommentarer." - Det er hele dynamikken vår!
Én stygg kommentar dagen, da?
- To hvis hun klipper seg stygt. - Ok.
"Når Sophies slektninger ringer,"-
"skal du si at hun er opptatt, ikke død."
Jeg har ikke tid! Ja til alt!
Så du skal ikke kaste tomme brusbokser på Sophies hode?
- Nei. - Eller kalle henne frille?
- Nei. - Eller skriknyser?
Kalle henne "enkel", "normcore", "ukul"?
- Bare hvis hun er utro. - Det er ok.
Og du kan ikke spøke om Sophies samling av rare klokker.
- Ok! - I så fall ja! La oss gifte oss!
Men før William og Diya gifter seg.
- Hun sa ja, Don! - Fantastisk!
Gratulerer med å ikke bli overskygget av en rik mann.
Nå snakker vi om utdrikningslag!
Du arrangerer ikke utdrikningslaget mitt.
Har du engang en kokainlanger?
Du kan bare ha utdrikningslag om Velma planlegger det.
AMANS EMOSJONELLE SÆREIEPAKT
Men for faen...
Beklager at det tok så lang tid, men utdrikningslaget skjer!
Og alt er i orden. Scrappy er ikke morderen.
Hvorfor ser han på meg som jeg er et kyllingbein?
Fordi kyllingbein dreper hunder! Han er redd!
Hvis du er ferdig med å bruke livet mitt som pant, drar jeg.
- Lykke til! - Ikke vær sånn, Daphne!
Du var aldri i fare. Scrappy er uskyldig!
Takk, Velma. Jeg skal kalle deg "ormekur",-
for du vet hvordan du roer ned hjertet mitt.
En klem. Morsomt, Fred. Slutt å tulle sånn.
Det er desperat. Som sagt, klemmer gjør barn svake.
Nei! Pappa og jeg klemmer hele tiden nå.
Det gjør meg selvsikker!
Alt jeg ønsker meg til jul, er en nettingtrøye.
Seriøst? Ja, selv om jeg ville, er det et problem.
- Du kunne jo dytte meg. - Det føltes vel viktig.
Bruk kroppen min! Besett den, så kan du klemme ham.
Og edderkopp-gå meg i taket. Jeg trenger et nytt profilbilde.
La oss prøve. Ingenting annet har fungert.
Og jeg vil over til den andre siden. Berlusconi skylder meg en drink.
Jeg filmer det så jeg kan gjenskape det med puter senere!
Hva skjer? Hva skjer?
- Hva skjedde nå? - Det er gjort!
Hvis spøkelser er bevisstheter, kan ikke én hjerne takle to samtidig.
Systemet overbelastes.
Derfor får vi aldri se en Beyoncé-Rihanna-collab.
Jeg har det! Hvis en hjerne bare kan håndtere én bevissthet,-
vet jeg hvordan jeg kan gjøre deg til en mann, Fred.
Vent! Hva gjør du, mor?
KRIMINALTERAPEUT
Dette trengte jeg!
Jeg er alltid med vaktene mine på Scoobi-laboratoriet.
Eller verst av alt, snakker jeg med familien.
- Absolutt. Men hvor er vi? - Hvor vi er?
På strippeklubben!
Du er datteren min! Det er både rart og uinspirert.
- Vi har gjort dette alt. - Det er annerledes nå.
Drinker, lapdance, ei sexy jente som hopper ut av en kake og...
Vent. Kake?
Sophie har satt meg på bryllupsdiett alt. Vi er med!
Glem dansingen, pappa vil ha kake!
Jeg ser den røde fløyelskaken stikke frem under glasuren.
- Tid for hevn! - Shitty Crappy?
Hva har du gjort, Velma?
Slutt, Scrappy! Vi må bare få en tilståelse-
og finne onkel Scoobi.
Beklager, Velma! Jeg er morderen!
Det er ikke min feil. Scoobi- prosjektet gjorde meg til den jeg er!
Så hvem er den ekte skurken her? De eller jeg?
Du! Du bet av dem kuken.
Ok. Men uten dem finnes ikke jeg!
Jeg skjønner. Men jeg kommer ikke over pikkbitingen.
- Synes du synd på meg da? - Slett ikke. Du er et monster.
Ikke en fattig franskmann som stjeler brød.
Jeg visste det.
Så slutt å syte og la meg nyte fallet ditt uten moralsk tvetydighet.
- Sett i gang, jenter! - Hva? Nei!
Nei, nei! Få det til å slutte!
Eller drep meg! Drep meg, vær så snill!
For Guds skyld, kan noen forklare hva som foregår?
Får jeg kake eller ikke?
Hva gjør du, mor?
Istedenfor å forsvinne selv-
skal jeg bli kvitt deg og ta over kroppen din.
Du kan bli et spøkelse, og jeg mannen du skulle ha blitt.
Og du vil like det!
Nei, jeg vil hate det!
Fordi jeg hater deg! Jeg har alltid hatet deg!
Du kontrollerer meg ikke mer. Jeg er min egen mann i min egen kropp.
Så kom deg ut!
Hvorfor smiler du?
Du klarte det. Jeg føler meg endelig klar til å gå videre.
Kan du stå imot meg, kan du gjøre hva som helst, Freddy.
I dag er du en mann. Farvel, min søte prins.
Herlighet. Hva skjer? Det svir!
Få det til å slutte! Dette er din feil, Fred!
Ja ha. Nå må jeg pakke ut.
Planla du alt dette, Velma? Likevel husker du aldri farsdagen?
Ja. Da jeg så Scrappy, visste jeg at han var ond.
Jeg sa det til ham!
Hulen hans, utbruddene hans, munnen full av Ockam-barberkniver.
Og mest av alt fikk Scrappy meg til å føle meg ukomfortabel.
For å unnslippe måtte han stole på meg.
- Der kom jeg inn i bildet. - Daphne? Hvordan?
Hvordan? Det var lett.
Velma "besvimte" som et skalkeskjul for å fortelle alt.
Da Velma kom til utdrikningslaget, lot jeg som jeg tvilte på henne.
Da kunne hun vise Scrappy at hun trodde på ham.
Det eneste som gjenstår for deg å si, er "å, pokker",-
før politiet burer deg inne.
Det tror du, Velma. Jeg har venner på innsiden.
Du vil kanskje se meg falle, men det skjer ikke.
Greit, jeg havner i fengsel nå, men snart får du se.
Alt, fra kidnappingen din,-
til å få Don til å tilstå var bare en avledning-
for å få det jeg trenger til å forsvinne med onkel Scoobi for godt.
Det var som pokker!
Eller skal jeg si "Snappy Dappy Doo"?
Hei! Jeg er her for utdrikningslaget!
Kake! Herlig!
Ser ut som du fant frem. Hvem sa at likene er for skadet?
Si til Scrappy at med litt arbeid-
blir det ikke noe problem å legge hjernen hans i en av jentene.
Tekst: Eivor Rosenberg Iyuno