Din episoadele anterioare:
Armata a folosit pozele Unchiului Scoobi cu însemnările dr. Perdue
ca să creeze un supersoldat invincibil
care să se infiltreze în grupurile de copii băgăcioşi.
Numai că a mers prost.
Te văd, fantomă.
Velma ! Velma, unde eşti ?
- Ajutor ! - Velma !
Când eram mică, un bandit era uşor de identificat.
Avea o mustaţă uriaşă, răsucită,
şi ştiai cu cine să nu ţii.
Cu timpul, însă, răufăcătorii au devenit mai complicaţi.
Dumnezeule, cine eşti ? Şi ce eşti ?
În ziua de azi, când îi judecăm pe răufăcători, ne punem întrebarea:
"Oare oamenii te urăsc pentru că eşti rău ?"
Sau "Eşti rău pentru că te urăsc oamenii ?"
Bună, Velma.
Eu sunt Scrappy.
VELMA
Bine. Toţi copiii sunt aici, în afară de doi.
Velma Dinkley şi Theodore P. Butt-Sack,
care, mi-am dat acum seama, e trecut aici doar în glumă.
Velma a fost luată de ucigaşul în serie !
Cine va rezolva acest mister, acum ?
Nu vă faceţi nicio grijă !
Don şi armata o vor găsi pe Velma !
Şi poliţia va colabora bucuroasă cu ei, ca să nu fie încetiniţi
de vreun duel orgolios pe jurisdicţii, în stilul filmelor de acţiune.
Păstraţi-vă calmul, toată lumea !
Sectorul privat a sosit ca s-o găsească pe Velma.
Retrage-te, William ! E o chestiune de domeniul armatei.
Ce-ai zis ? Fără megafon, nu te aud !
Am zis că sectorul privat nu se poate pune cu armata Statelor Unite.
Şi să fiu al naibii dacă iubitul bogat al fostei mele soţii
îmi găseşte fiica înaintea mea.
Mai ales că William l-a surclasat deja pe Aman,
cerând-o în căsătorie pe Diya înainte ca Aman să mă ceară pe mine.
Ceea ce încă n-a făcut. Chiar dacă i-am făcut un copil.
Opriţi-vă ! Asta e o prostie.
Tot ce contează acum e s-o salvăm pe Velma.
Şi William are cel mai mare megafon !
Poate va veni şi ziua în care adulţii vor rezolva un mister, în oraşul ăsta.
Dar nu e azi ziua aceea.
E clar că va trebui s-o găsim noi pe Velma.
Deci tu eşti supersoldatul malefic ?
Un câine vorbitor pe nume Scrappy ? Cum se poate aşa ceva ?
Cum se poate ?
Puterea Căţeluşilor !
Şi tehnologie de vârf.
În cea mai mare parte tehnologie de ultimă oră, ca să fiu sincer.
Difuzorul din cutia Baby Babble !
Am avut dreptate. Armata l-a conectat la creierul tău malefic !
Da. Dar nu sunt malefic. Nu i-am ucis eu pe oamenii aceia !
Scrappy Dappy Doo !
Însă aceste ieşiri ciudate mă fac să mă simt foarte nelalocul meu,
lucru de care s-au plâns şi victimele, înainte de a fi ucise.
Ştiu, dar nu sunt "ieşiri ciudate".
- Sunt replici amuzante, iubire. - Replici amuzante ?
Da. Vezi tu, Proiectul SCOOBI m-a construit
ca să le plac copiilor băgăcioşi, ca să mă pot infiltra printre ei.
Bine, dar locuieşti, literalmente, într-un bârlog,
complet cu o femeie epuizată nervos, lungită în fundal.
Peisaj clasic pentru un personaj negativ.
Nu e epuizată nervos. Îşi revine după accidentul de autobuz.
Nu trebuia să existe răniţi.
Am vrut doar să-ţi captez atenţia.
Ce ?! De ce ?
Fiindcă ai prins deja un ucigaş în serie
şi vreau să mă ajuţi să-l prind pe cel care îmi înscenează mie totul.
Sergentul Don, tatăl lui Gigi.
Don ?! Zău aşa... Ador o întorsătură bună de situaţie.
Dar nu există pe lume destule priviri în trecut
ca să mă facă să cred că Don e ucigaşul.
Eu te-aş putea convinge într-o clipită.
Dar, ca să-ţi dovedesc că sunt nevinovat, te eliberez.
Îţi cer doar să-ţi aminteşti că, la un moment dat,
nimeni nu te-a crezut că mama ta a fost răpită...
Ajutor !
M-am înţepenit iar !
E acelaşi loc în care te-ai înţepenit ultima dată. Ne învârtim în cerc.
De ce e Fred "vârf de lance" ?
Nu vreau să fiu. Dar, când încerc să trec mai în spate,
cineva mă tot împinge în faţă.
Nu-i adevărat !
E cineva acolo ! Velma ?
Ştii că eu consider sperieturile de prost-gust !
- Aici eraţi ! - Bunico ?!
În căutarea Velmei, armata a început să adulmece pe lângă azilul meu.
Trebuie să mă mut de acolo, imediat !
Fred, mai există vechiul meu laborator în subsolul tău ?
Sau să presupun că acum e o "vizuină pentru sex" ?
Personalul face sex acolo, dar ei zic că e un loc drăguţ.
Dar cum ne-ai găsit aici ?
- Eu i-am spus unde suntem. - Ce ?!
Am lucrat, în secret, pentru dr. Perdue.
Pentru că mama lui Fred e o fantomă !
Am crezut că Norville are halucinaţii.
A fost mare tevatură.
Dumnezeule ! M-am rătăcit şi o să mor aici !
Vrei un pic de apă ?
Omoară-mă odată. Te rog !
Tot ce vreau e să asculţi...
Versiunea mea.
Bine. Dar nimic din ce-ai putea spune n-o să mă facă să zic:
"Fir-ar ! Asta schimbă tot."
Înţeleg. Povestea mea începe acum doi ani...
Când un agent operativ sub acoperire, pe nume Unchiul Scoobi,
a fotografiat-o pe mama când citea jurnalele doamnei doctor Perdue.
Mi-a spus Don.
Şi ţi-a spus Don că Unchiul Scoobi e dispărut, acum ?
Fir-ar ! Vreau să spun... continuă.
Deci... acum doi ani,
Unchiul Scoobi a convins armata
că un căţeluş precoce care spune replici hazlii
ar fi modul perfect de infiltrare şi monitorizare a copiilor băgăcioşi.
Şi toţi au propus alte trăsături de personalitate
care i-ar face pe copii să mă îndrăgească pe loc.
Nu fără disensiuni, însă.
Suntem siguri că invincibilitatea e o idee bună ?
Nu... ai dreptate.
Un supersoldat uşor de omorât e ceva mult mai logic.
Şi, astfel, din frânturi din jurnalele doamnei doctor Perdue,
m-am născut eu.
E timpul să punem lesa !
Deci de-asta ţi-au zis "Scrappy".
Li s-a părut că sugerează bine o fire nărăvaşă şi arţăgoasă.
Don m-a botezat aşa, fiindcă relaţia noastră a pornit cu stângul.
Literalmente ! I-am mâncat pantofii sport.
Nu se poate !
Mi s-au comandat propriile perechi, pe care să le rod.
Am formularul acela !
Dar dacă ăştia sunt la fel ca pantofii lui Don...
El e cel care m-a pus la pământ în cimitir ?
Da ! Sigur. Don era supărat că i-am ros pantofii.
Dar faptul că tuturor celorlalţi le plăceau replicile mele hazlii,
invincibilitatea şi energia aprigă, l-a scos, treptat, din minţi.
Şi atunci i-a presat să semneze o petiţie pentru eliminarea mea.
Deci Don i-a făcut să se simtă nelalocul lor, nu tu !
Motiv pentru care i-a spus tatei să nu preia cazul.
Dar când toţi au refuzat să semneze petiţia
prin care se descotoroseau de mine, Don şi-a ieşit din minţi.
Şi s-a hotărât să-i omoare şi să dea vina pe mine.
Ceea ce nu mă miră.
Când e vorba de tipi care-i fac pe alţii să se simtă nelalocul lor,
unde nu e foc...
Nu iese fum. Dar asta a fost de-ajuns ca să pună omorurile în seama ta ?
Velma ! Unde eşti ? Mi-e frică !
William o să te găsească primul !
Nu uita, Velma: nu eşti obligată să mă ajuţi.
Dacă nu mă crezi, eşti liberă să pleci.
Cred că am hotărât deja că mama nu era stafie, la şedinţa de spiritism.
Şi voi de unde vă cunoaşteţi ?
E vreo aplicaţie prin care te împrieteneşti cu bătrâni ?
Nu. În cercetările mele asupra creierului, am bănuit de mult:
conştiinţa umană se detaşează de creier şi continuă după moarte.
Deci când am pus creierul meu în Daphne şi Amber şi-a dat seama,
le-am angajat ca să determin dacă halucinaţiile tale erau, de fapt,
conştiinţa detaşată a Victoriei, cu alte cuvinte... o stafie.
Fir-ar !
Mama ? Repede, cum îmi stă părul ?
Alarmă falsă ! E doar Velma.
- Staţi ! - Velma !
Velma, te-am găsit ! Primul ! Slavă cerului !
Trebuie să plec imediat.
Duceţi-o pe dr. Perdue în subsolul lui Fred !
Eu rămân cu Velma. Velma, ce s-a întâmplat ?
Eu...
Velma !
Totul pare normal, slavă cerului.
Cum ai scăpat de ucigaş ?
De ucigaş ? După accident, am rătăcit, ameţită, prin pădure
de parcă eram în reclama unui parfum.
Nu e grozav că ucigaşul e încă în libertate,
dar e timpul să ne concentrăm pe ce e important.
Eu am găsit-o pe Velma primul. Şi nu m-a surclasat William.
Sigur. Nu de data asta, cel puţin.
Chiar niciodată ! Diya l-a refuzat !
Poate că nu e cel mai bun moment,
dar după ce am văzut cum William o caută pe Velma
de parcă ar fi propriul lui copil...
Mai mult decât propriul meu copil !
Fred a rămas o lună rătăcit în propriul nostru labirint de tufe.
Ceea ce vreau să spun e că, dacă oferta e încă valabilă
şi Velma e de acord, îţi accept propunerea.
Velma, nu uita: poţi să spui "nu".
Deci ?
Mamă, dacă William te face fericită, eu zic să faci pasul.
Velma, vino cu noi !
Bem ceai boba, dacă mă laşi să te interoghez.
Adică... să vorbesc cu tine ceva mai mult.
Mulţumesc, dar mă duc cu mama.
Tocmai s-a logodit şi nu are prieteni pe care să-i plictisească cu vestea.
Mamă, o să mă duc acasă cu tata şi Don.
O explicaţie de trei ore a faptului că NBA era mai bună în anii '80
o să mă ajute să dorm.
Velma, ce se petrece cu adevărat ?
Şi cum de accepţi cu atâta calm ca mama ta să se mărite cu William ?
Ai zis că singurul tată vitreg pe care l-ai accepta este Rahul Kohli.
Pentru că noua ei căsătorie mă va ajuta să-l exonerez pe noul meu prieten.
Nou prieten ?
Bună !
Nu pot să cred că ai avut o maşinărie de schimbat creiere
şi noi n-am făcut mai multe cu ea !
Poate fiindcă erai ocupată să ascunzi de noi o fantomă !
Nu ascund nimic. E doar o teorie.
Tata şi Diya s-au logodit !
Ce ?!
Deci spui că Don e ucigaşul,
dar încearcă să dea vina pe acest câine invincibil vorbitor ?
- "Fir-ar", nu ? - Deloc ! Nu are niciun sens !
Dacă Don a vrut să-i însceneze asta lui Scrappy, de ce a dat mai întâi vina
pe vrăjitoare şi apoi pe femei, în general ?
- Eu sunt ucigaşul în serie. - Nu m-am gândit la asta.
Înainte să ziceţi "fir-ar", pot să vă explic.
Don nu i-a convins pe militari că eu sunt ucigaşul
până n-au murit medicii legişti.
Atunci am fugit, împreună cu Unchiul Scoobi.
În timp ce armata dădea vina pe vrăjitoare şi pe femei,
pentru ca nimeni să nu facă legătura cu proiectul lor strict secret.
Bine, dar am o întrebare. Cine e Unchiul Scoobi ?
Tocmai asta e. Nu i-am văzut niciodată faţa.
Dar nu m-am prea gândit la asta, pentru că sunt câine.
Eu văd cu nasul.
Da ! Sigur.
Velma, asta e o nebunie.
Scrappy e în mod clar ucigaşul. Cum poţi să-l crezi ?
Pentru că am fost în pielea lui.
Nimeni nu m-a crezut când am spus că mama a fost răpită.
Sau când am spus că n-am omorât-o eu pe Brenda.
Bine.
Să ştiţi că tot vă aud ! Sunt câine.
Deci planul e să-l îndepărtăm pe Don de paza lui,
ca să-l facem să recunoască faptul că el e ucigaşul
şi să ne spună unde e Unchiul Scoobi.
Dar Scrappy e invincibil. De ce să nu-l înşfăcăm pe Don imediat ?
Deoarece garda de corp a lui Don e înarmată cu...
Singura mea slăbiciune.
Aspiratoare.
Desigur. Oricum, datorită faptului că mama se logodeşte,
cred că am putea să-l izolăm pe Don,
la singurul lucru pe care-l iubesc toţi adevăraţii sociopaţi.
- O petrecere a burlacilor. - A lui William ?
Nu. Nu a lui William.
A tatei. Îl vom face s-o ceară, în sfârşit, pe Sophie.
Pot să vin şi eu ? Ador cererile în căsătorie.
Îmbină cele două lucruri preferate ale mele:
romantismul şi întrecerea pentru like-uri pe reţelele de socializare.
De fapt, aş vrea ca tu...
- Să stai aici cu mine. - Ce ?! De ce ?
În caz că Velma face vreo prostie,
cum ar fi să mă dea pe mâna acelui corp de pază.
Câinii simt energia.
Şi voi mă faceţi amândouă să mă simt nervos.
Înţeleg. Lipsesc o oră, cel mult.
Velma, stai ! Nu ştiu ce să zic.
Nu te teme. N-o să păţeşti nimic.
Categoric.
Dacă se întoarce la timp.
M-ai bântuit ?
De parcă nu mă bântuie destul o femeie albă vie ?
Da, dar numai fiindcă am crezut că sunt o halucinaţie.
Însă, odată ce mi-am dat seama că sunt stafie,
m-am decis să-l fac pe Fred bărbatul care trebuie să fie,
până nu trec pe alt tărâm.
Deci de-asta m-ai împins să las gaşca din pădure
şi să mă împrietenesc cu oameni deştepţi, competenţi,
ca Norville, în Sacramento.
Da, dar nimic n-a mers
şi acum tatăl tău se însoară cu bleaga aia de Diya.
Eşti sortit eşecului, Fred. Drept care şi eu sunt la fel.
Dacă chiar vrei să mă pregăteşti pentru lume,
ştiu un lucru care ar da rezultate.
O îmbrăţişare.
Tată, o să ţi se pară o nebunie că spun asta.
Dar, cum mama se logodeşte, trebuie s-o ceri imediat pe Sophie.
Ştiu ! E clar că nu-l pot lăsa pe William să mă surclaseze astfel.
Dar tocmai am cerut-o şi m-a refuzat.
Îţi place mărul verde ? Vrei bomboana asta-inel ?
- Nu ! Şi de ce n-ar accepta ? - Din cauza ta, Velma.
Am ajuns să ţin sincer la tine.
- Ce ?! - Sunt la fel de surprinsă ca şi tine.
Am crezut că n-o să-mi pese să fiu mama vitregă, pe care o urăşti.
Dar acum, înainte de a intra prin căsătorie în familia asta,
trebuie să ştiu că şi tu ţii la mine.
Şi ? Vrei o felicitare gratuită, de pe internet ?
S-a făcut ! Şi acum să vorbim despre petrecerea burlacilor.
Nu. L-am pus pe Aman să redacteze
un "contract prenupţial emoţional" pe care să-l semnezi.
"De ce durează atât ?"
Serios, Sophie ?
Mi-ai părut mereu genul care evită contractele prenupţiale.
Articolul unu: gata cu comentariile mojice.
Dar asta-i dinamica noastră !
Puteţi suporta un singur comentariu mojic pe zi ?
- Două, dacă-şi face o tunsoare urâtă. - De acord.
Articolul doi: când sună rudele lui Sophie,
spui "Nu e disponibilă" în loc de "E moartă."
N-am timp pentru asta ! Scrie "da" la toate.
- Adevărat ? - Da.
Deci n-o să-i mai arunci în cap cu doze de suc goale ?
- Nu ! - N-o să-i mai spui "toarta ta" ?
- Nu. - "Strănuto-ţipătoarea" ?
Sau "banală", "prăfuită", "dată în fapt".
- Doar dacă o prind că te înşală. - De acord.
Şi, în sfârşit, n-o să mai faci glume
pe seama colecţiei ei trăsnite de ceasuri.
- Da ! - Atunci da ! Mă mărit cu tine !
Dar trebuie să fie înainte de nunta lui William cu Diya.
- Don, a zis "da" ! - Uimitor !
Felicitări pentru că nu mai eşti eclipsat de un bogătan.
Acum să vorbim despre petrecerea burlacilor.
Velma, nu-mi organizezi tu petrecerea burlacilor.
Ai măcar vreo sursă de cocaină ?
Accept petrecerea burlacilor doar dacă o pregăteşte Velma.
Doamne...
Îmi cer scuze că a durat atât.
Dar am organizat petrecerea. Şi totul e bine.
Pentru că Scrappy nu e ucigaşul.
Atunci de ce se uită la mine de parcă aş fi copan de pui ?
Pentru că oasele de pui îi omoară pe câini, Daphne ! Se teme !
Bine, dacă viaţa mea nu mai e folosită drept garanţie,
o să plec. Baftă !
Nu fi aşa, Daphne !
N-ai fost nicio clipă în pericol, pentru că Scrappy e nevinovat.
Mulţumesc, Velma. O să-ţi spun "Vermifug".
Fiindcă ştii cum să-mi linişteşti inima.
O îmbrăţişare ? A fost amuzant, Fred. Nu fi caraghios.
E semn de disperare. Şi îmbrăţişările îi moleşesc pe copii.
Nu e adevărat ! Tata şi eu ne îmbrăţişăm tot timpul acum
şi nu m-am simţit niciodată mai încrezător !
Serios, tot ce-mi doresc de Crăciun e un tricou-plasă.
Adevărat ? Ei bine, chiar dacă aş fi dispusă, există o problemă.
- Dar ai putut să mă împingi ! - Cred că aia mi s-a părut important.
Stai ! Dacă ai folosi corpul meu ?
Poate că, dacă mă posezi, îl poţi îmbrăţişa.
Şi apoi mă faci să merg pe tavan ca Spider-Man.
- Îmi trebuie o poză nouă de profil. - Cred că merită să încerc.
Orice alte încercări au dat greş. Şi vreau să trec odată mai departe.
Silvio Berlusconi îmi datorează ceva de băut.
Stai ! Trebuie să filmez, ca să pot recrea asta cu perne, când vreau.
Ce se întâmplă ?
Ce s-a întâmplat ?
Stai ! Desigur... Dacă o fantomă e doar o conştiinţă,
poate că un creier nu poate suporta două conştiinţe deodată.
Se supraîncarcă sistemul.
E motivul pentru care nu poate exista o colaborare Beyonce-Rihanna.
Asta e !
Dacă un creier poate avea o singură conştiinţă,
ştiu cum te pot face în sfârşit bărbat, Fred.
Stai ! Mamă ! Ce faci ?
Ce nevoie aveam de asta !
Sunt mereu cu echipa mea de pază, la laboratoarele Proiectului SCOOBI.
Sau, cel mai rău, de vorbă cu familia mea.
- Total ! Dar unde suntem ? - Unde suntem ?!
- La clubul de striptease ! - Clubul de striptease ?
Velma, eşti fiica mea ! E o soluţie şi ciudată şi leneşă.
- Am făcut deja asta. - Nu, tată. De data asta e altfel.
Cocktailuri, dansuri în poală, o fată sexy iese dintr-un tort uriaş...
Stai aşa ! Tort ?
Sophie m-a pus deja la regim, pentru nuntă. Să nu mai stăm !
Lăsaţi dansul ! Tati vrea tortuleţ.
Măiculiţă ! Văd deja blatul pufos roşu, făcându-mi cu ochiul
de sub glazură.
E vremea răzbunării !
Căţelul arţăgos ? Velma, ce ai făcut ?
Scrappy, opreşte-te ! Trebuie doar să obţinem o mărturisire
şi să aflăm unde e Unchiul Scoobi.
Îmi pare rău, Velma. Se pare că eu sunt ucigaşul.
Dar nu e vina mea.
Proiectul SCOOBI m-a făcut cine sunt.
Aşa că întreb: cine e adevăratul răufăcător aici ?
Ei ? Sau eu ?
Tu eşti. Le-ai muşcat mădularele !
Bine. Dar, fără ei, eu nu mai sunt !
Am înţeles !
Dar nu mă împac cu muşcatul de mădular.
Nu mă compătimeşti deloc ?
Deloc. Eşti un monstru.
Nu un francez care fură pâine ca să-şi hrănească familia.
Şi am ştiut asta tot timpul.
Aşa că nu te mai văicări şi lasă-mă să mă bucur de căderea ta
fără urmă de ambiguitate morală.
Fetelor, daţi-i drumul !
Ce ?! Nu !
Nu ! Fă-le să se oprească ! Sau omoară-mă !
Te rog, omoară-mă !
Pentru Dumnezeu, îmi explică şi mie cineva ce se întâmplă ?
Primesc nişte tort sau nu ?
Mamă, ce faci ?
În loc să încerc să mă fac să dispar,
o să scap de tine. Îţi preiau corpul.
Poţi să fii tu stafie !
Iar eu voi fi bărbatul care trebuia tu să fii !
Şi o să-ţi placă !
Nu, n-o să-mi placă ! O să urăsc asta !
Pentru că te urăsc !
Te-am urât mereu !
Nu mă mai poţi controla !
Sunt un bărbat adevărat, în propriul meu corp !
Aşa că ieşi !
- De ce zâmbeşti ? - Pentru că ai reuşit.
Mă simt în sfârşit gata să trec mai departe.
Dacă mă poţi înfrunta pe mine, poţi face orice, Freddie.
Azi, eşti bărbat.
Adio, dulcele meu prinţ.
Dumnezeule, ce se întâmplă ?
Arde !
Fă-i să se oprească ! E numai vina ta, Fred !
Bine... Trebuie să despachetez.
Deci tu ai pus la cale toate astea, Velma ?
Dar nu-ţi aminteşti niciodată de Ziua Tatălui ?
Da. Din clipa în care l-am văzut pe Scrappy, am ştiut că e malefic.
I-am spus chiar: bârlogul, ieşirile lui,
gura plină de lame şi, partea care l-a condamnat definitiv,
m-a făcut să mă simt nelalocul meu.
Însă, ca să scap, trebuia să-l fac să aibă încredere în mine.
Şi aici am intervenit eu.
- Daphne ! Cum ? - Cum ? A fost uşor.
Velma a leşinat, ca acoperire, ca să-mi spună ce se petrece.
Odată ce Velma a născocit planul cu petrecerea burlacilor,
sarcina mea a fost să mă îndoiesc de ea.
Ca să-i poată dovedi lui Scrappy că îl crede.
Deci tot ce mai trebuie e să zici "Fir-ar",
înainte ca poliţia să te arunce după gratii.
Asta crezi tu, Velma. Am prieteni în interior.
Aşa că, oricât ai vrea să te bucuri de căderea mea, n-o să se întâmple.
Da, mă duc la închisoare, dar vei vedea curând că totul,
de la răpirea ta la mărturisirea lui Don,
a fost doar o mare diversiune ca să obţin ce-mi trebuie ca să fug
cu Unchiul Scoobi definitiv, fără să mai fiu găsit vreodată.
Fir-ar !
Sau ar trebui să spun Snappy Dappy Doo !
Am venit la petrecerea burlacilor !
Tort ! Frumos !
Văd că ai găsit destul de uşor locul.
Şi cine a zis că aceste cadavre sunt prea "duse" ?
Spune-i lui Scrappy că, doar cu puţină osteneală,
nu-mi va fi greu să transfer creierul lui în una din aceste fete.