Tidigare...
Armén använde Onkel Scoobis bilder av dr Perdues journalsidor
för att skapa en oövervinnlig supersoldat
som skulle infiltrera grupper av snokande barn. Men det gick snett.
Jag ser dig, spöke.
Velma!
Velma, var är du?
- Hjälp! - Velma!
När jag var liten, var skurken lätt att peka ut.
Han hade oironiskt ett cykelstyre till mustasch.
Man visste vem man skulle heja på. Men med tiden,
har det blivit mer komplicerat.
Herregud! Vem är du? Vad är du?
När vi bedömer skurkar i dag, måste vi fråga:
"Hatar folk dig för att du är ond eller är du ond för att du är hatad?"
Hej, Velma. Det är jag som är Scrappy.
Okej, vi har hittat alla elever förutom två.
Velma Dinkley och Theodore P. Rövhatt,
som jag precis insåg står med som ett skämt.
Velma togs av seriemördaren.
Vem ska nu lösa mysteriet?
Lugna, Don och armén kommer att hitta Velma.
Och polisen samarbetar gärna med dem,
så vi slipper en kukmätartävling om jurisdiktion som i actionrullar.
Håll er lugna, allesammans!
Den privata sektorn är här för att hitta Velma.
Stick, William! Det här är en militär angelägenhet!
Hur sa? Jag hör dig inte utan megafon!
Jag sa att den privata sektorn inte har en chans mot USA:s armé!
Och jag tänker fan inte låta min exfrus rika pojkvän
hitta min dotter före mig!
Särskilt inte då William redan har skämt ut Aman
genom att fria till Diya innan Aman friat till mig.
Det har han ännu inte gjort. Trots att jag har fött barn.
Sluta! Det här är bara dumt!
Det enda viktiga nu är att rädda Velma!
- Och William har störst megafon! - Ja, det har han!
Och han friade först!
En vacker dag är det kanske de vuxna som löser ett mysterium i stan,
men den dan är inte i dag. Vi får tydligen hitta Velma själva.
Är du den onda supersoldaten? En talande hund vid namn Scrappy?
- Hur är det ens möjligt? - Hur det är möjligt?
Valpstyrka! Och toppmodern teknologi.
Framför allt det sistnämnda, om jag ska vara ärlig.
Högtalaren i babbelboxen! Jag hade rätt!
Armén kopplade den till din onda hjärna.
Ja. Fast jag är inte ond. Jag dödade inte de där männen.
Scrappy Dappy Doo!
De där knasiga utbrotten gör mig väldigt obekväm.
Precis vad offren klagade på innan de mördades!
Jag vet. Men det är inte knasiga utbrott.
- Det är signaturrepliker, baby. - Signaturrepliker?
Ja. Projekt Scoobi byggde mig för att tilltala snokande ungdomar
så jag kunde infiltrera dem.
Okej, men du bor bokstavligen i en håla, med en nerpundad kvinna
som slappar i bakgrunden.
- Väldigt skurkaktigt. - Hon är inte nerpundad.
Hon repar sig efter bussolyckan. Ingen skulle komma till skada.
- Jag ville bara få din uppmärksamhet. - Va? Varför då?
Du har redan tagit fast en seriemördare
och jag behöver hjälp att ta fast den som sätter dit mig.
Furir Don Gigisfather.
Don? Men snälla. Visst älskar jag en bra twist,
men inga flashbacks i världen kan få mig att tro att Don är mördaren.
Jag kan göra det på fyra.
Men för att bevisa min oskuld, är du fri att gå.
Kom bara ihåg att ingen trodde på att din mamma blivit kidnappad...
Hjälp! Hjälp!
Jag sitter fast igen!
På samma plats som förut! Vi går runt i cirklar!
- Varför tar Fred täten? - Inte med flit.
Men när jag försöker gå bakåt i ledet, knuffar nån fram mig.
Va? Det gör vi inte alls.
Det är nån där. Velma?
Du vet att jag tycker det är tarvligt med jumpscares.
- Där är ni ju! - Mormor?
Sökandet efter Velma har fått armén att snoka runt sjukhuset.
Jag måste sticka. Fred, är mitt gamla labb i er källare kvar?
Eller är det nån slags sexhåla nu?
Personalen har sex där nere men de tycker att det är fint där.
- Hur hittade du oss? - Jag sa var vi var.
Jag har jobbat för dr Purdue i hemlighet
eftersom Freds mamma är ett spöke!
Jag trodde att Norville bara hallucinerade.
Herregud. Jag är vilse och kommer att dö här.
- Vill du ha vatten? - Döda mig bara. Snälla.
Det enda jag vill är att du lyssnar på min...
...version av händelserna.
Visst. Men det finns inget du kan säga som får mig att säga:
-"Jäklar! Det förändrar allt!" - Jag fattar.
Min berättelse börjar för två år sen...
När en hemlig agent kallad Onkel Scoobi fotade min mamma
när hon läste dr Perdues journaler. Don sa det.
Sa Don att Onkel Scoobi är försvunnen?
Jäklar! Jag menar... Fortsätt.
För två sen övertalade Onkel Scoobi armén
att en lillgammal valp med signaturrepliker
var det perfekta sättet att infiltrera och övervaka ungdomar.
Alla föreslog andra personlighetsdrag
som skulle få ungarna att älska mig.
Men gruppen var oense.
Är oövervinnlighet verkligen en bra idé?
Du har rätt. En supersoldat som är lätt att döda
är mycket rimligare!
Och ur resterna av dr Perdues journaler föddes jag.
Okej, på med kopplet!
Är det därför du kallas Scrappy?
Nej, Scrappy är en blandning av "shitty" och "crappy".
Don gav mig det namnet eftersom vi fick en dålig start.
- Jag åt upp hans gympaskor. - Kom igen!
Man beställde in ett par som jag kunde tugga på.
Jag har det dokumentet! Men om de är som Dons gympaskor...
Var det han som tacklade mig på kyrkogården?
Ja! Visst, Don blev sur när jag tuggade sönder hans skor.
Men att alla älskade mina signaturrepliker, min oövervinnlighet
och min käcka energi drev honom långsamt till vansinne.
Till slut pressade Don de andra att skriva på en namninsamling
för att göra sig av med mig.
Det var Don som gjorde folk obekväma, inte du!
Därför sa han åt pappa att inte ta sig an fallet.
Men när alla vägrade skriva på namninsamlingen,
slog det slint och Don dödade dem för att sätta dit mig.
Inte så förvånande.
När det kommer till att göra folk obekväma...
- Ingen rök... - Utan eld!
Ja, men räckte det för att sätta dit dig för mord?
Velma! Var är du? Jag är rädd...
...att William ska hitta dig först!
Kom ihåg, Velma. Du behöver inte hjälpa mig.
Om du tror på mig, är du fri att gå.
Vi slog väl fast att mamma inte var ett spöke redan på seansen.
Hur känner ni två varann?
Finns det en app för att skaffa äldre kompisar?
Nej. I min hjärnforskning har jag länge misstänkt
att ens medvetenhet lämnar hjärnan och lever vidare efter döden.
När jag satte min hjärna i Daphne och Amber märkte det,
anlitade jag henne för att se om dina hallucinationer
verkligen var Victorias frigjorda medvetenhet - alltså ett spöke.
- Jäklar! - Mor? Fort, hur är min frisyr?
Falskt larm. Det är bara Velma.
- Vänta... - Velma!
Velma! Jag har hittat dig! Först!
- Tack och lov! - Jag måste åka nu!
Ta dr Perdue till Freds källare! Jag stannar hos Velma.
Velma, vad hände?
Velma!
Allt verkar normalt, tack och lov.
Hur undkom du mördaren?
Mördare? Efter olyckan gick jag runt i skogen omtöcknad
som om jag var med i en parfymreklam.
Okej. Inte bra att mördaren fortsatt är lös,
men nu ska vi fokusera på det viktiga.
Jag hittade Velma först och blev inte överglänst av William.
Visst. Inte den här gången.
Inte nån gång! Diya sa nej när han friade.
Tillfället kanske är illa valt, men efter att ha sett William
leta efter Velma som om hon var hans egna barn...
Mer än mitt egna barn.
Fred var vilsen i vår trädgårdslabyrint i en månad.
Det jag försöker säga
är att om erbjudandet kvarstår och om Velma inte har nåt emot det,
så säger jag ja.
Velma, du får lov att säga nej.
- Nå? - Jo, mamma...
Om William gör dig lycklig, kör hårt.
Velma, följ med oss! Vi kan köpa bubbelte om jag får förhöra dig...
Jag menar, prata vidare med dig.
Tack, men jag följer med mamma.
Hon har just förlovat sig och har inga vänner att tjata om det för.
Mamma, jag åker hem med pappa och Don.
En utläggning på tre timmar om varför NBA var bättre på 80-talet...
- ...hjälper mig sova. - Vad händer, Velma?
Varför ar du det så bra att din mamma ska gifta sig med William?
Du sa att enda styvpappan du accepterar var Rahul Kohli.
Hennes giftermål kan hjälpa mig rentvå min nya kompis.
- Nya kompis? - Hej!
Tänk att du har haft en hjärnväxlande maskin hela tiden
och vi har inte gjort mer med den.
Kanske för att du varit upptagen med att hålla ett spöke hemligt!
Nej, det är bara en teori.
- Min pappa och Diya har förlovat sig! - Va?
Menar du att Don är den riktiga mördaren
och försöker sätta dit den här oövervinnliga talande hunden?
-"Jäklar", inte sant? - Nej, inte "jäklar".
Det går inte ihop. Om Don ville sätta dit Scrappy,
varför satte han först dit häxor och sen kvinnor i allmänhet?
Jag är seriemördaren.
Det hade jag inte tänkt på. J...
Innan du säger "jäklar" så kan jag förklara.
Don övertygade inte armén om att jag var mördaren
förrän rättsläkarna dödades.
Då flydde Onkel Scoobi och jag.
Och armén skyllde morden på häxor och kvinnor
så ingen skulle avslöja deras topphemliga projekt.
Okej, bara en fråga. Vem är Onkel Scoobi?
Jag såg aldrig ansiktet.
Men jag tänkte inte mer på det, för jag är hund!
Jag ser med nosen.
Jaha. Visst.
Velma, det här är vansinne. Scrappy är ju mördaren!
- Hur kan du tro honom? - Jag har varit i hans ställe.
Ingen trodde mig när jag sa att mamma kidnappades
eller när jag sa att jag inte dödade Brenda.
- Okej. - Bara så ni vet...
Jag kan fortfarande höra er. Jag är hund.
Planen är att skilja Don från hans livvakter
så han erkänner att han är mördaren och berättar var Onkel Scoobi är.
Scrappy är ju oövervinnlig. Varför tar vi inte bara Don direkt?
Dons livvakter är beväpnade med min enda svaghet - dammsugare.
Så klart. Men nu när mamma förlovat sig,
tror jag att vi kan isolera Don på det som alla sociopater älskar.
- En svensexa. - För William?
Nej, inte Williams svensexa, min pappas.
Vi får honom att äntligen fria till Sophie.
Får jag följa med? Jag älskar frierier.
Det kombinerar mina två favoritsaker:
Romantik och fiske efter likes på sociala medier!
Jag behöver faktiskt att du...
- ...stannar hos mig. - Va? Varför då?
I fall att Velma gör nåt dumt, som att gola ner mig för vakterna.
Hundar känner av energier, och ni båda gör mig nervös.
- Jag fattar. Borta max en timme. - Vänta! Jag vet inte om det här...
- Lugn, det kommer att gå fint. - Ja då, absolut.
Om hon kommer tillbaka i tid.
Hemsökte du mig?
Levande vita kvinnor hemsöker mig nog som det är!
Ja, men bara för att du trodde att jag var en hallucination.
När jag insåg att jag var ett spöke,
bestämde jag mig för att göra Fred till man innan jag gick vidare.
Det var därför du fick mig att ta täten i skogen
och skaffa smarta, kompetenta vänner som Norville i Sacramento!
Ja, men inget funkade. Och nu ska din far gifta sig med mjukisen Diya.
Det är ute med dig, Fred. Och därmed med mig också.
Om du verkligen vill förbereda mig för världen
så vet jag nåt som kan funka. En kram.
Pappa, det här kommer att låta helt vansinnigt,
men efter mammas förlovning så måste du fria till Sophie nu!
Jag vet! Jag kan inte låta William överglänsa mig.
Men jag friade och hon sa nej.
Gillar du äppelsmak? Vill du ha den här godisringen?
- Nej! Varför sa hon nej? - På grund av dig, Velma.
På nåt underligt sätt, har jag verkligen börjat bry mig om dig.
- Va? - Jag är lika förvånad som du.
Jag trodde jag skulle trivas som den hatade onda styvmamman.
Men innan jag gifter in mig i familjen
behöver jag veta att du bryr dig om mig.
Vill du ha typ ett e-kort från nån gratistjänst?
Absolut. Nu snackar vi svensexa.
Nej. Jag lät Aman skriva ett "emotionellt äktenskapsförord"
som du ska skriva på.
Varför tar det sån tid?
Seriöst? Jag trodde du var en sån som undvek äktenskapsförord.
- Ett: "Inga fler elaka kommentarer". - Det är ju hela vår dynamik!
Kan båda leva med en elak kommentar om dan?
- Två om hon klipper sig fult. - Okej.
Två: "När Sophies släktingar ringer
ska du säga att hon är 'upptagen', inte 'död'."
Jag har inte tid! Ja till allt!
Så du ska inte längre kasta tomma läskburkar på Sophies huvud?
- Nej. - Eller kalla henne min "frilla"?
- Nej. - Eller skriknysa?
Använda orden "basic", "normcore" eller "keff"?
- Bara om hon är otrogen. - Det kan jag leva med.
Och du får inte skämta om Sophies samling av knäppa klockor.
- Okej! - I så fall ja! Vi gifter oss!
Men innan William och Diya gifter sig.
- Don, hon sa ja! - Fantastiskt!
Grattis till att inte längre bli överglänst av en rik man.
Nu snackar vi svensexa!
Velma, du ska inte ordna min svensexa.
Har du ens en kokainkran?
Du får bara ha svensexa om Velma planerar den.
AMANS EMOTIONELLA ÄKTENSKAPSFÖRORD
Vafan...
Ursäkta att jag dröjde, men svensexan blir av!
Och allt är lugnt. Scrappy är inte mördaren.
Varför tittar han på mig då som jag vore ett kycklingben?
För att kycklingben dödar hundar! Han är rädd!
Om du är klar med att använda mitt liv som pant, så drar jag.
- Lycka till! - Daphne, var inte sån!
Du var aldrig i fara. Scrappy är oskyldig!
Tack, Velma. Jag ska kalla dig "maskmedel"
för du vet verkligen hur man stillar mitt hjärta.
En kram... Kul, Fred. Sluta skoja så där.
Det är desperat. Jag har ju sagt åt dig att kramar gör barn svaga.
Inte sant! Pappa och jag kramas jämt nu
och jag är mer självsäker än nånsin!
Det enda jag önskar mig i julklapp är en nätbrynja.
Seriöst? Ja, även om jag ville så finns det ett problem.
- Du kunde ju knuffa mig. - Det kanske kändes viktigt.
Använd min kropp! Ta över den så kan du krama honom.
Och gå spindelgång med mig på taket. Jag behöver en ny profilbild.
Försöka duger. Inget annat jag har provat har fungerat.
Och jag vill över till andra sidan. Berlusconi är skyldig mig en drink.
Vänta! Jag filmar det så jag kan återskapa det med kuddar sen!
Vad händer? Vad händer?
- Vad hände precis? - Det är klart!
Om spöken är medvetanden, så klarar en hjärna inte av två samtidigt.
Det överbelastar systemet.
Därför får vi aldrig se ett Beyoncé-Rihanna-collab.
Jag har det! Om en hjärna bara klarar av ett medvetande,
så vet jag hur jag ska göra dig till en man, Fred.
Vänta! Mor, vad gör du?
KRIMINALTERAPEUT
Det här behövde jag!
Jag är alltid med mina vakter på projekt Scoobi-labbet.
Eller, värst av allt, så pratar jag med familjen.
- Absolut. Men var är vi? - Var vi är?
På strippklubben!
Du är min dotter! Det är både konstigt och oinspirerat.
- Vi har redan gjort det här. - Det är annorlunda den här gången.
Drinkar, lapdance, en sexig tjej som kommer ut ur en tårta och...
Vänta. Tårta?
Sophie har redan satt mig på bröllopsdiet. Vi är på!
Glöm dansandet, pappsen vill ha tårta!
Jag ser red velvet-tårtan sticka fram under frostingen.
- Dags för hämnd! - Shitty Crappy?
Velma, vad har du gjort?
Sluta, Scrappy! Vi ska bara få ett erkännande
och få veta var Onkel Scoobi är.
Ledsen, Velma! Det är jag som är mördaren.
Inte mitt fel. Projekt Scoobi gjorde mig till den jag är!
Så vem är den riktiga skurken här? De eller jag?
Du! Du bet av dem knuken.
Okej. Men utan dem så finns inte jag!
Jag fattar. Men jag kan inte släppa kukbitandet.
- Tycker du synd om mig då? - Inte det minsta. Du är ett monster.
Inte en fransos som stjäl bröd för att sätta mat på bordet.
Jag visste det hela tiden.
Så sluta gnälla och låt mig njuta av ditt fall utan moralisk tvetydighet.
- Sätt igång, tjejer! - Va? Nej!
Nej, nej, nej! Få det att sluta!
Eller döda mig! Snälla, döda mig!
För Guds skull, kan nån förklara vad det är frågan om?
Ska jag få tårta eller inte?
Mor, vad sysslar du med?
I stället för att försvinna själv
så ska jag bli av med dig och ta över din kropp.
Du kan bli ett spöke och jag mannen du var ämnad att bli.
Och du kommer att gilla det!
Nej, jag kommer att hata det!
För jag hatar dig! Jag har alltid hatat dig!
Du styr inte över mig längre. Jag är min egen man i min egen kropp.
Så ut med dig!
Varför ler du?
Du gjorde det. Jag känner mig äntligen redo att gå vidare.
Kan du stå upp mot mig, kan du göra vadsomhelst, Freddy.
I dag är du en man. Farväl, min rare prins.
Herregud. Vad händer? Det svider!
Få det att sluta! Det här är ditt fel, Fred!
Jaha. Nu måste jag packa upp.
Planerade du allt det här, Velma?
Ändå kommer du aldrig ihåg fars dag?
Ja. Så fort jag såg Scrappy, visste jag att han var ond.
Jag sa det till honom!
Hans håla, hans utbrott, hans käft full av Ockam-rakknivar.
Och framför allt så fick Scrappy mig att känna obekväm.
Min för att komma undan, fick jag vinna hans tillit.
- Där kom jag in i bilden. - Daphne? Hur då?
Hur? Det var lätt.
Velma "svimmade" som en täckmantel för att berätta allt.
När Velma kom på sin svensexeplan så låtsades jag tvivla på henne
så hon kunde visa Scrappy att hon trodde på honom.
Det enda som är kvar för dig att säga är "jäklar"
innan polisen burar in dig.
Tror du ja, Velma. Jag har vänner på insidan.
Du kanske vill se mig falla, men det kommer inte att hända.
Visst, jag hamnar i fängelse nu men snart får du se.
Allt, från din kidnappning
till att få Don att erkänna var bara en skenmanöver
för att få det jag behöver för att försvinna med Onkel Scoobi för gott.
Jäklar, minsann!
Eller ska jag säga "Snappy Dappy Doo"?
Tjena! Jag är här för svensexan!
Tårta! Härligt!
Du hittade visst hit. Vem har sagt att kropparna är för illa däran?
Hälsa Scrappy att med lite arbete
så blir det inga problem att sätta hans hjärna i en av tjejerna.
Text: Pablo Diaz Bernal Iyuno