Serien innehåller skildringar av självmord
som kan upplevas som stötande. Känsligt innehåll.
Har du eller nån annan det jobbigt
finns krisresurser på www.wannatalkaboutit.com
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
DELHI, INDIEN
Döden är förutbestämd.
Hur och när vet ingen.
Genom att falla ner från ett berg?
Man kanske dör i sömnen eller drunknar?
Oavsett hur det sker är döden oundviklig för alla.
Det är Guds vilja.
Inte ens jag vet hur jag kommer att dö.
För allt tonar bort till slut.
Jag flyttade hit 1997 efter pensioneringen från järnvägen.
Då var det glesbefolkat.
Nu är staden överbefolkad.
Jag mötte familjen när jag flyttade hit.
1997 byggde vi våra hus tillsammans.
GRANNE
Grannsämjan var mycket god mellan oss.
Nu återstår bara ruiner.
1 JULI 2018
Vanligen öppnade de sin butik kl. 05,00 eller 05,30.
Det var då mjölkbudet kom.
Den dagen öppnade inte butiken.
Vid sjutiden gick jag ut på balkongen
och såg nån som frågade efter mjölk.
Så jag undrade varför de inte hade öppnat.
Ingen svarade i telefonen.
Det var rätt ovanligt.
Så jag gick ner för att se efter.
När jag knackade på insåg jag att dörren inte var låst från insidan.
Den gick upp när jag tryckte på den.
Då fick jag panik.
Jag gick uppför trappan…
Min mor är gammal och sover bara lite.
GRANNE
Hon hade gått ut för en morgonpromenad.
Hon kom in igen och skrek.
Jag var sömnig efter att ha jobbat hela natten.
Jag sprang ner halvvaken.
Jag stod där i två minuter och undrade om jag såg i syne.
Jag bad min son att hämta min mobil. Jag ringde polisen.
Omkring kl. 07,35 ringde man från Burari-stationen och berättade
att ett självmord hade ägt rum i mitt distrikt.
DISTRIKTSKOMMISSARIE
Jag växte upp i samma område, Sant Nagar.
Redan innan jag blev polisman var jag deras granne.
Mina överordnade bad mig åka dit och se efter.
När jag svängde in på gatan
såg jag män och kvinnor
springa nedför trappan, hysteriskt gråtande.
Jag gick uppför trappan och såg…
…nio personer hängande från ett järngaller i taket.
En tionde dam hängde mittemot.
Jag fann deras mor liggande på golvet vid sängen i rummet intill.
Deras hund, som stod bunden på taket, skällde hela tiden.
Sättet de hängde påminde mig om ett banjanträd,
vars grenar hänger nedåt.
De hängde alla i färggranna scarfar.
POLISSTATION, BURARI
Hallå. Ja?
Jag är på stationen.
De gör en dokumentär om fallet. Jag är upptagen med inspelningen.
Okej.
En sak etsade fast sig i mitt minne
och kommer att finnas där hela livet.
POLISMAN (2016-2019)
På morgonen var jag på stationen.
Jag patrullerade till kl. 05,00 den morgonen.
Jag hade sagt till vakthavande att jag var trött och behövde vila lite.
Han väckte mig, panikslagen: "Sir, det här är mycket viktigt."
Jag vaknade.
Rajeev var i telefon, helt utom sig.
"Alla är hängda", sa han.
Jag frågade hur många. Han sa: "Jag kunde inte räkna."
Hur kan man räkna "ett, två, tre, fyra…" i det tillståndet?
Han sa: "De hänger på rad."
Han spärrade av platsen och fick inte släppa in nån.
"Stanna där, jag kommer."
Alla skyndade dit.
Jag satte på mig byxbältet medan jag hoppade in i bilen.
Jag minns ännu när jag kom fram till brottsplatsen.
Alla… hängande.
Bindlar för ögonen. Händerna bundna.
Unga i 12-13-årsåldern till 60-80-årsåldern.
Jag har aldrig sett en sån scen ens på film.
Jag tvivlar på att nån har sett en sån brottsplats i hela sitt liv.
Det viktiga är att de var en familj,
ingen ovanlig familj heller…
HYP
…utan en typisk familj.
Tre generationer bodde under samma tak.
Farföräldrarna, föräldrarna och barnen.
I ett flergenerationsboende har alla sin bestämda roll,
och alla rättar sig efter det.
Alla var bildade.
KIRURG, SKRIBENT
Alla var välfungerande samhällsmedlemmar.
Människor i sina bästa år.
Det var verkligen ovanligt.
Den första frågan som infinner sig är varför?
Varför hände detta? Alla vill veta varför.
Och svaren är inte enkla,utan komplexa.
Vi vet inte allt som händer hos våra grannar.
Och vi vet absolut inte allt som händer i grannskapet.
Men ibland händer saker
som skakar de mest härdade.
Man tänker: "Herregud!"
Om nån ville utföra ett sånt massmord
och döda 11 personer, skulle det kräva…
Om det krävs två gärningsmän för varje offer,
skulle det krävas 20-30 personer för det.
Det här brottet saknar spår av bråk av nåt slag.
De hade sina smycken kvar. Så inget tyder på inbrott.
Och om det verkligen var självmord, varför var de bundna och hade ögonbindlar?
Vad var det egentligen?
Kan nån ha förgiftat dem och sen hängt dem?
Efter morden kunde de ha hängts för att det skulle se ut som självmord.
Det var på morgonen.
INSPEKTÖR (2017-2020)
50-60 personer hade samlats för att köpa mjölk.
-Stamkunderna. -Stamkunderna.
De spred nyheten, och det blev stor uppståndelse.
Delhis guvernör Shri Arvind Kejriwal är här
för att besöka brottsplatsen och få en uppfattning.
GUVERNÖR I DELHI
Vad orsakade de 11 dödsfallen? Var det mord eller självmord?
Att säkra brottsplatsen blev vår första prioritet.
Hela polisstyrkan var där och kontrollerade folkmassan.
Vi byggde barrikader.
Det gjorde att folk klättrade upp på taken.
De försökte få en skymt av brottsplatsen.
Alla var nyfikna på vad som hänt.
Folk trängdes i fönster och på balkonger för att få en glimt.
Då ringde min källa.
Han sa:
"Elva personer har hittats döda i ett hus.
Mördade!"
Att hitta 11 kroppar tillsammans var en stor nyhet i en stad som Delhi.
Varför hände det här? Hur? Vem gjorde det? Och varför?
Det sägs att brottsreportrar saknar känslor,
liksom polismän
som hanterar döda kroppar och olyckor varje dag.
De blir känslomässigt bedövade.
Det är väl delvis sant i vårt fall.
Men den dagen blev jag chockad att höra…
SPECIALKORRESPONDENT
…att en hel familj hittats döda.
För jag har aldrig stött på nåt liknande
sen jag började bevaka brott.
Så min första tanke var att det kunde vara påhittat.
Jag försökte desperat få mer information om fallet,
men ingen svarade när jag ringde, för alla var upptagna med fallet.
Jag talade med en lokal poliskälla.
De bekräftade det hela.
Jag var först med nyheten om Burari-fallet.
FÖRBUNDNA ÖGON
MORD, SJÄLVMORD?
Jag var först med att presentera fallet för världen.
11 FUNNA HÄNGDA I BURARI
Min tweet blev genast retweetad. Nyheten spred sig snabbt.
Alla skyndade till Burari för att bevaka storyn.
Elva personer hittades hängda från ett stålgaller i Burari.
Sju kvinnor och fyra män…
Vid halv nio var alla nyhetsmedier på plats.
Delhi-polisen har aldrig haft ett sånt fall förut,
där 11 personer hittas döda i samma hus.
Det är en tävling.
Pressen är stor att vara först med nyheten.
Vi var fast i folkmassan, för polisen hade spärrat av.
Via rykten försökte vi skaffa oss en bild.
Bakom mig ser ni polisbefälen
som är kvar på platsen.
Vi är uppe på taket, låt mig visa er hur det ser ut härifrån.
Då fick vi en video
som hade filmats på brottsplatsen på morgonen.
Polisen kom till platsen cirka kl. 07,40.
Då var videon redan filmad och uppladdad.
Nån i mängden hade filmat den, och den blev viral.
Jag fick videon på en av mina WhatsApp-grupper.
Den var mycket skrämmande.
En fruktansvärd video.
Hela videon var nära två minuter lång.
Ingen från polisen är synlig där.
Nån hade filmat den, och den blev viral.
Förbud har utfärdats mot
att sända videon på tv,
för den är för skrämmande.
Vi var alla skakade efter att ha sett videon.
Det var ofattbart och skrämmande.
Efter att vi sett videon behövdes inga bekräftelser.
Videon bekräftade nyheten.
En hemsk händelse,
liken av 11 medlemmar av samma familj,
sju kvinnor och fyra män,
hittades i ett hus i Burari i norra Delhi…
Elva familjemedlemmar hittades…
Senaste nytt från Burari, Delhi…
Elva kroppar hittades…
…samtal till polisens växel i Delhi…
Elva personer hittades…
Med ensamrätt…
När videon och bilderna kom ut,
växte nyheten lavinartat.
SPECIALKORRESPONDENT
På videon verkade de ha blivit mördade.
Hur kunde 11 personer göra så mot sig själva?
Folk kunde inte tro det, och tog sig till platsen.
Man har ett stort ansvar i såna här fall.
Man måste vara mycket säker på det man rapporterar.
Minsta felaktighet kan eskalera och hota lag och ordning.
I såna situationer blir folk lätt upprörda
och det kan bli upplopp.
En person sprider ett falskt rykte som växer.
Vi måste lugna folkmassan och undvika upplopp.
Det finns personer som vill utnyttja situationen.
Polisen gör snart ett uttalande.
Högre polisbefäl kom till brottsplatsen inom en timme.
Vi utesluter för närvarande ingenting.
POLISMÄSTARE I DELHI
Vi utreder saken grundligt. Tack.
Just nu samlar vi bevismaterial,
och rättsteknikerna är också här
för att samla bevismaterial.
Kl. 09,30 var hela teamet med rättstekniker på plats.
Specialister i biologi, fysik, kemi.
Rättsfotografer. Vi ville ha dit alla.
Alla experter.
Alla reagerade likadant: "Vad är det här?"
Vi gick från bottenvåningen till övervåningen
och såg liken.
FOTODIVISIONEN
Min första reaktion var: "Herregud!"
Vi trodde inte våra ögon.
Det var överraskande och grymt.
RÄTTSTEKNISKT TEAM
För det var både gamla och barn där.
Det var svårt att begripa det.
Tre generationer av en familj, hängda.
Vårt fototeam började dokumentera
precis allting.
Vi ville inte missa en enda detalj.
Vi markerade kropparna.
Ett, två, tre, fyra, i turordning.
Att markera kropparna var mycket svårt.
De rörde sig när vi jobbade.
BIOLOGDIVISIONEN
Vi fick tränga oss fram för att markera kropparna.
Det kändes inte som en typisk brottsplats.
Nåt stämde inte.
Nio personer som hänger tyder på självmord, men ändå,
varför dubbla knutar? Varför ögonbindlar?
Ett mysterium.
Förutom sarierna, hade även kablar använts som snaror.
Några hade händerna bundna, andra inte.
Kvinnan som hängde lite längre bort,
hennes fötter nådde golvet.
Modern, 80 år gammal, dog i ett annat rum.
Varför i den positionen?
Återigen samma fråga. Självmord eller mord?
Motivet var ännu okänt. Varför och hur hände det?
Det fanns inget självmordsbrev.
På grund av allt detta kunde vi inte utesluta nånting.
Vi kunde inte bara klassificera det som självmord.
Vi behövde alla ledtrådar vi kunde få tag på.
Vi la märke till en övervakningskamera på andra sidan gatan.
Genast fick ett team gå igenom videorna
ända från början.
Från kvällen innan
ända fram till sju-åtta nästa morgon,
och gå igenom vartenda ögonblick.
För att utesluta att nån tagit sig in dit,
att ingen utifrån var inblandad.
Var det massmord eller massjälvmord?
Det är frågan som många ställer sig,
inte bara folket här i Burari,
utan kanske hela landet.
Det här är deras hus.
Vi var grannar. Vi pratade ofta med dem härifrån.
Vi bor precis intill dem, väldigt nära.
GRANNE
De var harmoniska människor.
De var en sammansvetsad familj med 11 medlemmar.
De var fina grannar.
Min son handlade ofta i deras butik,
och de tyckte mycket om honom.
Han ropade ofta till dem från balkongen.
Min son saknar dem mycket.
Vi tyckte mycket om varandra som grannar.
De kom faktiskt hit från Tohana.
De hade jordbruk där.
Tidigare hade de en butik, och sen öppnade de en ny.
En diversehandel.
Den yngre, Lalit, handlade med plywood.
Det gick bra för dem.
Jag jobbade i åtta år i plywoodhandeln med Lalit.
Jag såg aldrig minsta tecken på gräl i familjen.
TIDIGARE ANSTÄLLD
Ingen höjde nånsin rösten, vare sig hemma eller ute.
De var religiösa och bad i templet två gånger dagligen.
De var generösa.
Om jag glömde ta med lunch, gav de mig mat.
Jag var som en i familjen.
När vi flyttade hit blev vi som en familj.
Vi var tillsammans i glädje och sorg.
Vi gick på tillställningar ihop.
Vår egen släkt var kvar i vår hemby.
I staden blev grannarna vår familj.
Min äldsta son var lite äldre än deras söner.
De blev mycket nära vänner.
De lekte utomhus till sent på kvällarna.
De höll ihop.
De hälsade mig med respekt och vidrörde mina fötter.
Jag önskade alltid att mina barn skulle vara som de.
Alla tre ungdomarna som studerade med oss var intelligenta.
HANDLEDARE
Jag coachade personligen Neetu.
Hon var orädd och sa vad hon tänkte.
Hon var intelligent och studerade flitigt.
De var modiga och intelligenta flickor.
Starka personligheter. Orädda.
De kallades Bhatia-familjen så länge jag kände dem.
Narayani Devi… Flicknamn, Bhatia.
Narayani Devi var vänlig och varm mot alla.
Om man besökte dem var hon alltid älskvärd.
Svärdöttrarna, Savita och Tina, var väldigt rara.
Inte bara de, utan hela familjen var mycket hjälpsamma.
De fanns där för oss jämt.
Vi lämnade barnen hos dem när vi åkte bort.
GRANNE
Jag var vid Chandni Chowk Gurudwara när hon ringde.
Hon sa: "Kom fort.
Det har hänt en tragedi hemma hos Bhupi."
Jag trodde först
att det var inbrott, för Priyanka skulle snart gifta sig.
Hur kunde tre generationer ta livet av sig tillsammans?
Och att mörda 11 personer är otänkbart.
Eftersom hela familjen var död,
alla 11,
och det saknades ögonvittnen,
kunde ingen säga vad som hänt.
Deras hund var den enda överlevande i familjen.
Jag såg det på tv-nyheterna.
En familj på 11 personer hittades döda, hängda.
Det slog mig att det alltid syntes en hund
som ingen verkade bry sig om.
DJURAKTIVIST
De pratade om allt utom hunden.
Alla nyhetskanalerna visade hunden.
Jag kände att jag måste rädda den.
Han hade ont och var besvärad av den heta solen.
Han var bunden vid samma galler där familjen hittades hängda.
Han hade varit ett tyst vittne, oförmögen att förhindra det.
För han saknar röst.
När vi kom dit visade polisen oss upp.
Tommy var väldigt aggressiv.
Vi kunde inte kontrollera honom.
Vi fick hämta en hundfångare.
Tommy var familjens tolfte medlem.
Om Tommy inte hade varit bunden på taket
hade familjen kanske varit vid liv nu.
Här borta.
Jag ska visa.
En familjemedlem har anlänt.
-Som ni kan se… -Flytta på er.
Titta…
Ställ inte till med nåt uppträde.
Släpp fram dem.
Som ni kan se är en familjemedlem här.
De är döda allihop!
Det här är inget uppträde!
De var rena helgonen. Spekulera inte.
Försiktigt.
De var fina människor!
Den första som anlände var systern från Panipat, Sujata.
Vi måste se till att hon inte svimmade av chocken.
Först berättade vi allt. Sen tröstade vi henne.
Vi sa: "Liv och död är i Guds händer.
Nåt hemskt har hänt.
Varken du eller jag kan ändra det som hänt."
Vi hörde att de var enkla, religiösa människor.
Ja. Det kan grannarna vittna om.
ÖVERLEVANDE SYSTER
De var fina människor. Fantastiska människor.
Hela familjen är förlamad av sorg.
Oförmögna att yttra sig.
Man kan bara hoppas
att en grundlig utredning av fallet
ska ge svar åt familjen som har upplevt alltsammans.
Min äldre bror berättade
att nåt hemskt hade hänt vår familj i Delhi.
Jag frågade vad som hänt.
Han sa att hela familjen var utplånad.
Jag kunde inte tro mina öron.
Jag satte på tv:n och såg den chockerande nyheten.
SAVITAS BROR
Jag var förkrossad.
SAVITAS KUSIN
Vi kunde inte tro det.
Sen såg vi bilderna från huset och platsen.
Det bekräftades att det var vår familj.
Vår systers familj.
Så fick vi veta det.
Hon jobbade ständigt, sån var hennes natur.
För henne kom familjen först. Hon höll ihop familjen.
Hon var unik i sin osjälviska kärlek till familjen.
Hon krävde aldrig nåt från nån.
SAVITAS SYSKONBARN
Vi åkte till Rawabhata
och arrangerade bröllopet efter att ha mött Bhuvnesh.
Tre månader efter förlovningen gifte de sig.
De levde ett hederligt, enkelt liv.
Inga tecken på problem eller bråk.
Varför hände det, och hur? Vi visste inte.
SAVITAS FASTER
Vi hade ingen aning.
Männen åkte samma kväll. Vi kvinnor stannade hemma.
SAVITAS SVÄGERSKA
Det finns stor smärta
och djup tomhet i våra hjärtan.
Den blir nog aldrig fylld.
Vår familj har mist sin älskade syster.
Vårt hus har mist en dotter.
Vår familj har mist en fin svärson
och syskonbarn.
Framtida generationer kan aldrig fylla det här tomrummet.
Jag talade med Tina den dagen.
Hon ringde mig kvällen före händelsen.
Jag talade med Lalit också.
Vi pratade i fem minuter.
TINAS BROR
"Allt är bra med oss. Hur mår ni? Allt är bra.
Vi hörs imorgon."
När en flicka gifter sig oroar sig hennes bror, föräldrar, hela familjen
över hur hon trivs i sitt nya hem.
Vi hoppas att hon är lycklig.
Men vår familj och jag
hade aldrig skäl att oroa oss för Tina.
Sällan ser man ett så perfekt par.
De hedrade jämt varandras önskningar.
De trivdes så bra med varandra.
Det här är Lalit och Tina.
Bröllopsfoton.
"Gjorda för varandra."
Det var smärtsamt att se min mor försöka hantera sorgen.
TINAS SVÄGERSKA
Det finns gott och ont i världen. Lika mycket av båda.
TINAS BRORSDOTTER
Jag vet inte vad som är sanning och vad som är lögn.
TINAS MOR
Den stora tragedin i huvudstaden…
De överlevande medlemmarna av Burari-familjen har uttalat sig:
"Hur kan en familj gå från fest
för sin dotter och till massjälvmord på 14 dagar?"
Det var självmord.
Den andra dottern, Sujata, avvisar detta
och säger att de blev mördade.
Det sprids lögner om min familj.
Det är bara lögner. Påhittade saker.
Sujata, systern från Panipat, hade redan anlänt,
och situationen höll på att urarta.
De motsatte sig att vi pratade om ett massjälvmord.
-Vad tror du hände? -Nån mördade dem alla.
Polisen försöker förneka sanningen.
De döljer nåt för att skydda sig själva.
Ingen av släktingarna kunde acceptera
att det var ett massjälvmord.
Den äldsta sonen, Dinesh, bodde i Rajasthan då.
Så här sa han:
Min familj var så orädd att jag inte köper den teorin.
ÖVERLEVANDE BROR
Barnen och mina bröder var så djärva.
De skulle aldrig göra nåt sånt.
De var inte svaga.
De hade ingen aning om vad som hade hänt.
Inte ens de kunde säga vad som hade hänt.
De trodde att det var mord och att vi ljög.
Nyheten spreds över landet och vi anklagades för att ljuga.
"Ni säger det polisen vill."
Rättvisa!
Rättvisa för familjen!
Rättvisa för den döda familjen!
Var hälsad, Karni Sena!
Vid det laget hade folk börjat ropa slagord.
De ropade om mord och anklagade polisen.
Vissa medlemmar i deras krets, vi behöver inte nämna namn,
har en organisation.
De kom till brottsplatsen.
Det här är lögn.
De tvår sina händer och försöker slippa sitt ansvar.
Polisen tar inte ansvar inför Delhis regering,
ännu mindre inför familjen.
Den här familjen är inte ensam. Karni Sena är med dem.
Karni Sena kom till platsen
och hävdade att denna familj,
de avlidna, var deras släktingar.
De kom från Chittorgarh, Rajasthan.
De tänkte ruska om både staden
och landet i sin kamp för rättvisa.
Vi ska göra vad som krävs för att få rättvisa för vår familj i Delhi.
Vad som vanligen händer i så komplicerade fall är
att den första man skyller på är polisen.
Massorna började bli oregerliga.
Vi var beredda på det värsta.
Vi måste få det under kontroll.
De ska inte tro att de kan skrämma polisen.
Polisen försöker sopa fallet under mattan.
Vi kräver en statlig utredning. Det här är ett mordfall.
"Vad begär ni?" sa vi.
Vi registrerade det som mord.
Vi tror inte det, men vi gör det ändå.
Vi utreder. Vi tar hand om varje aspekt.
Ni kan se rapporten.
Där förklarar vi allt i detalj.
Registrering innebär inte slutet på utredningen.
Det är bara början av utredningen.
UTREDNING
Senaste nytt om dödsfallen i Burari, Delhi…
Ett mordfall har registrerats.
Detta efter att 11 personer i en familj
hittades mystiskt döda i sitt hem i Delhi.
Folk tror ibland att lokalpolisen
bara vill tysta ner fallet.
När brottsutredarna är där, ser man att de är effektiva,
fallet är i goda händer
och de kommer att göra en grundlig utredning.
Brottsroteln specialiserar sig på känsliga fall.
POLISMÄSTARE
I varje brott finns nåt som kallas mens rea.
Det måste finnas kunskap och avsikt.
Och det måste finnas motiv.
Varför dog de? Vem dödade dem? Och varför?
Jag var den första utredaren som kom dit.
Min reaktion var inte chock utan nyfikenhet,
för jag har utrett mord med flera offer förut.
Så min första tanke var
att de kan ha hängts efter att brottet begåtts.
Jag ringde mitt team.
Jag frågade särskilt efter Satish.
Han är inte en av de bästa, utan min bästa utredare.
Polisen porträtteras ibland positivt i filmer
och ibland negativt.
Vi är glada när vi porträtteras positivt.
Vi gör allt för att gripa varje brottsling.
När vi löser ett fall är vi nöjda.
När jag gick in i huset i Burari,
synen som mötte mig när jag kom uppför trappan…
MORDUTREDARE
…glömmer jag aldrig.
Jag var förkrossad. Jag mådde fysiskt illa.
Vi utredde fallet ur alla tänkbara synvinklar.
Planen var att utesluta orsaker, en i taget.
Vi genomsökte huset mycket systematiskt.
Inga tecken på strid. Inget inbrott.
Det fanns mjölk i kylskåpet
och spår av mat som tagits ut.
Om det var mord, hade det funnits spår av strid.
Det var nästan som om de hängde där i frid.
Mellan övervåningen och taket fanns ett galler.
Det var övertäckt.
Jag undrade om det gick att flytta. Det var lätt.
Gjort av glasfiber och trä.
Sen såg jag att banden satt på lika avstånd från varandra.
Som en Rubiks kub.
Det var för svårt att iscensätta.
Vi utredde flera olika möjligheter,
som vi måste utesluta.
Bhuvnesh, "Bhupi", hade försökt komma loss.
Hans ena hand var fri, vilket visade tecken på motstånd.
Barnen kunde inte kämpa emot, för deras fötter var bundna.
Händerna var bakbundna.
De hade bundits hänsynslöst med telefonkablar.
De kunde inte befria sig även om de ville.
De hade tejp över munnen och ögonen.
Bomull i öronen.
Deras mor…
…hittades liggande vid sidan av sängen.
Kroppen låg på sidan.
Hon hade en scarf runt halsen som de andra.
Och ett bälte.
Det fanns märken på ena sidan av halsen.
Det märkte både rättsteknikerna och vi.
Märkena var av samma storlek som bältet, men bara på ena sidan.
När nån hängs brukar märket peka uppåt som ett V.
Det var minst sagt misstänkt.
Kropparna flyttades försiktigt därifrån och numrerades.
De sveptes om innan vi flyttade dem till bårhuset.
Allt detta gjordes trots kaoset utanför.
Där fanns 5 000 personer. Många kameror.
Vi skickade efter 11 ambulanser.
Två man bar kroppen,
en satt hos föraren för att hålla vägen fri.
Två ambulanser backade in i gränden,
för det fanns inte plats att vända.
De parkerade precis framför trapporna.
När kropparna sänktes ner,
såg vi till att varje kropp hade ligaturen intakt.
Vi lade dem i liksäckar.
Det var smärtsamt att se. Vi kunde inte undgå att bli rörda.
Hur kunde nåt sånt hända?
Hur kunde barn hängas så där?
Det var samma historia då som idag.
Ingen annan vågade vidröra kropparna.
Mina kollegor och jag
tog ner alla 11 kropparna, en i taget.
Det var ett enormt jobb.
En ambulans åkte och lämnade plats åt nästa.
Täckta från alla sidor.
Vi gjorde det i grupper om två.
Det tog två timmar bara att flytta kropparna.
Vi måste göra det försiktigt, en i taget.
Det direktsändes i tv.
Konvojens färd följdes noggrant.
I början var vi som lämnade brottsplatsen
säkra på att det var mord.
Många poliser som hade varit där inne instämde.
Skälet var
att allas händer var bundna,
de hade munkavle, de var bundna med telefonkablar.
Dessa var starka indicier för mord.
Hur kunde 11 personer göra det mot sig själva?
Varför skulle de göra så?
Det var tydligt att nåt märkligt hade hänt.
Vi fann tecken på att en ritual hade utförts kvällen innan.
Det var nåt märkligt med brottsplatsen.
Utredningen fortsatte, och nya fakta kom upp.
Övervakningsfilmen var en vändpunkt.
Kameran täckte fasaden av huset i fråga.
Vi tittade på den tillsammans.
Bildruta för bildruta, för att inte missa nåt.
Den 28 juni 2018
hade Tina, Lalits fru,
och hennes son köpt fyra pallar.
Kvällen den 30 juni, när händelsen ägde rum,
kl. 21,40,
syns Tina, Lalits fru,
med en annan flicka bära på nyinköpta pallar.
Kl. 22,29
öppnar Lalits son plywoodverkstaden
och hämtar ett knippe kablar. Han bär upp dem.
Vi fann också att scarfarna som användes för hängningen
köptes på marknaden.
Bilderna från övervakningskameran den kvällen
visade enbart familjemedlemmars rörelser.
Ingen gick in i huset efter det.
Det visade att ingen utomstående var inblandad.
Nu var frågan:
"Var det ett insiderjobb?"
Undertexter: Bengt-Ove Andersson