Denne serien inneholder skildringer av selvmord
og vi advarer mot sterke scener.
Sliter du eller en du kjenner
finnes det info og hjelp på www.wannatalkaboutit.com
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jeg tror ikke vi har møtt eller vil møte en så fantastisk familie.
Kjærligheten de ga oss, var enestående.
Du har alltid en søster
Min storesøster Sunita.
LALITS VENN
PARVEENS SVIGERINNE
Hun er svigerinnen min.
Mannen min var venn av Lalit.
Familien vår og deres ble som én familie.
Barna var veldig glad i hverandre.
Min sønn Karan og hennes sønn Vishwa…
Dette er gavene "Monu" Menaka ga til Karan.
Så glad var hun i sønnen min.
Hvordan kan noen være så glad i broren sin?
Hun lagde alle disse gavene.
Når du åpner dem, ser du hvor unike de er.
"Gratulerer med dagen, bror."
Det er Menakas kreativitet.
Menaka var en snill jente,
veldig intelligent.
Hun ville gjøre noe med livet sitt.
Hun ante ikke at noe som dette ville skje.
FAVORITTBROR ALLTID
BESTE STØTTE
BESTE HELBREDER
Hun sendte ikke ett og ett kort,
men ga meg alle på bursdagen min.
MENAKAS VENN
Hun var så glad i meg og ville overraske meg.
Hun lagde alle kortene selv.
VI ER SOM SOLEN.
JEG SKINNER ALLTID FOR DEG
Vi hadde et nærere forhold enn bror og søster.
Noen ganger slår det meg
at hun ikke finnes mer.
Men jeg må akseptere det.
Det var som om noe endret seg i sønnen min.
Jeg sov på rommet hans i mange dager.
Han burde ikke være alene.
Han sa stadig: "Dette kan ikke skje med Monu."
"Mamma, hvorfor gjorde de det? Hvorfor tvang onkel Lalit dem til det?"
Bare Gud har svarene.
Hva skjedde? Hvorfor? Hvordan kunne det skje?
Det gir ingen mening. Ikke gråt, Parveen.
Familien etterlot seg vakre minner.
INGEN SKATT OVERGÅR EN BROR SOM DEG
DU ER DEN BESTE GAVEN JEG HAR FÅTT,
JEG ER ALLTID HOS DEG
Det er overraskende at det ikke er blitt snakket mer
om hva som egentlig skjedde i Burari.
PSYKIATER
Å snakke om det på en tenksom måte,
ikke lukke oss,
kan bidra til fremtidige samtaler.
Noe gikk jo veldig, veldig galt.
Alt sammen kom fra Lalits hode.
Det var åpenbart noe han hadde tenkt på i årevis.
Han ble fanget av det han skapte.
Han lekte med sinnene deres,
helt fra begynnelsen.
Det som skjedde med hele familien, var svært urettferdig.
Ikke se på kveldsbønnen som en vits.
Og hold dere unna folk det er forbudt å snakke med.
Hver gang du svikter, Lalit, må Tina og Shivam betale.
Men det glemmer du bestandig.
Hvis noen sviktet, eller ikke gjorde som han sa,
ikke fulgte dagbokens instruksjoner, ble de straffet.
Det er en velsignelse at Gud gjør deg klar over dine feiltrinn.
I et helt år, fra desember, vil du bli staffet.
Dette året blir ditt siste.
Situasjonen hans forverret seg.
Den endringen forteller meg
at han følte seg ute at kontroll
og ikke kunne fortsette.
Han orket ikke mer.
Lalit var sentral i dette.
Han lyktes fordi
han klarte å ta rollen som patriark.
Så alle fulgte ham.
Én person er ansvarlig for at de endte opp slik.
UNDERINSPEKTØR
Lalit.
På grunn av deg mistet alle livet.
BETJENT
Politietterforskningen viste
at den yngste sønnen, Lalit, egget hele familien til selvmord.
LALIT, HJERNEN BAK?
ETTERFORSKER LALITS ROLLE
Det tragiske er at det presenteres som bisart.
For det er andre ting ved hendelsen,
men det presenteres som noe sensjonelt,
som noe fryktelig voyeuristisk.
Som man ikke kan slutte å se på.
Historien bak 11 dødsfall
Vi bringer en sensasjonell nyhet.
Hva er de 11 mysteriene?
Sannheten avdekket i Buraris dødshus!
Mediene har ulike tilnærminger til slike saker.
Vi har sett det før, og det vil skje igjen.
Men er du enig i hvordan slike saker dekkes?
Du vil få meg i trøbbel.
Ok.
Sensasjonsoppslag er noe jeg ikke er enig i.
Noen journalister har hatt den tilnærmingen
i dekningen sin.
Var det et drap politiet ikke etterforsket?
Kan en "Baba" ha vært involvert?
Ble rørene installert for å la de 11 sjelene unnslippe?
En av tingene som skjedde i denne saken,
og som er grunnen til at vi vet lite,
er at den ble dekket som et slags krimdrama.
JOURNALIST
Den ble dekket som en historie om numerologi,
med en slags tantrik-dimensjon.
Og det var et tidlig tegn på
den slags tøv
som journalistikken i mainstream-TV
har blitt i India.
Mediene sa at det ble hørt skrik fra huset,
at folk har sett spøkelser.
Folk likte de falske og overdrevne nyhetene.
Mediene dekket det behovet.
De krydret og la til løgner for å selge.
NABO
Som journalist må du være objektiv og fornuftig.
Det var enda viktigere i Burari-saken, fordi
det er en bisarr sak som ikke gir mening…
KRIMINALJOURNALIST
…som har mange sider som må håndteres med varsomhet.
Alle døde av henging
Folks apetitt for skandaler
skyldes et syn om at dysfunksjonalitet hører til "de andre".
Det er mye lettere å late som
det skjer med andre mennesker, aldri deg.
Og her er en hel familie som henger seg,
etter det vi får fortalt, og vi vet ingenting om det?
Ingen har fortalt oss hvorfor eller hvordan det egentlig skjedde.
Og ingen av oss prøvde å følge det opp?
Det ble helt glemt.
Farens navn var Bhopal Singh.
Han var en enkel mann. Han røyket ikke, hadde ingen uvaner.
Vi var de eldste. Vi satt og pratet.
NABO
Han pleide å dele minnene fra Tohana.
Gårdsarbeidet, melkeforretningen han hadde.
De hadde kuer og bøfler på gården.
De 32 målene rundt oss
tilhørte Bhopal Singh.
Han solgte dem til oss i 1988-89.
Mitt navn er Gurdayal Singh.
VENN AV FAMILIEN
Dette er brødrene mine.
Storebroren min heter Karam Singh.
Lillebroren min heter Gurcharan Singh.
Kallenavnet hans er Tari.
Da han møtte faren min, fant de tonen med en gang.
De var som brødre. Det var så mye kjærlighet mellom dem.
Han bygde et meieri på gården.
Etter det jobbet han hardt og oppdro barna sine.
Så kjøpte de en traktor.
De begynte å dyrke jorda.
Men så brukte han alle pengene på barnas ekteskap.
Han sa til faren min at de pådro seg stor gjeld etter bryllupene.
Da solgte de jorda til oss.
Etter salget sa han: "Nå har jeg ikke noe å leve av.
Barna mine levde liv i velstand,
men jeg har ikke råd til å miste status her."
Så siden de hadde slektninger i Delhi, dro de også dit.
Bhopal Singh var en snill mann.
Vi kalte ham "onkel".
Han gikk alltid rett på sak.
Han hadde et veldig åpent sinn.
VENN AV FAMILIEN
Han var ikke streng.
Familien var veldig lykkelig her.
Lalit var en naiv og rampete gutt.
Han var veldig uskikkelig.
Det yngste barnet blir alltid skjemt bort.
Lalit, som den yngste, var alles favoritt.
LALITS FØDSEL
Lalit, Chander og jeg
LALIT STUDERER
gikk i 12. klasse og drakk øl.
Vi gikk aldri glipp av en sjanse til å møtes og drikke øl.
Vi pratet sammen til langt på natt.
Lalit ledet an i samtalen.
Han snakket i vei om fortiden eller framtiden.
LALITS VENN
Han snakket alltid og underholdt oss.
Vi hadde noe sterkere enn et blodsbånd.
LALITS VENN
Han var en sann venn.
Første gang jeg traff ham, hadde han hatt en ulykke.
Jeg husker ikke helt, men jeg tror
Lalits første ulykke var med sykkel.
Han lå noen dager på sykehus.
Han skulle ta eksamen,
men kunne ikke, fordi han lå på sykehus.
Foreldrene hans sa
at Lalit hadde alvorlige hodeskader.
Han pleide å sovne hele tiden.
Han kunne sovne midt i en samtale.
Det var hans første ulykke,
da han var innlagt ganske mange dager.
Etter at han flyttet til Delhi, havnet han i en ny ulykke.
Eller, det kan ikke kalles en ulykke. Det var et drapsforsøk.
De som angrep ham, ville drepe ham.
Da mistet han stemmen.
Lalit jobbet i finérbutikken ved Yamuna-elven.
Han var i konflikt med en ansatt om lønn.
ETTERFORSKER
De kranglet om det.
Lalit ble låst inne i butikken, og det ble satt fyr på den.
26. MARS 2004
Ingen vet hva angriperen ville,
men han fikk kraftig juling og ble låst inne i butikken.
De brente eskene med finér som sto der.
Da han kom til bevissthet,
oppdaget han at finérplatene hadde falt på ham.
Han fikk ikke løs skulderen.
Han fikk frem telefonen og ringte broren sin.
"Jeg er blitt angrepet!
De skadet meg og låste meg inne i butikken.
Kom fort. De har tent på butikken."
Noen hadde planlagt det angrepet. De må ha hatet ham.
Det ble ansett som drapsforsøk.
Det var nesten dødelig, de trodde han var død.
Han hadde en tidligere hodeskade,
men under den andre hendelsen
fikk han røyk i lungene.
Derfor mistet han stemmen.
Når jeg besøkte ham på den tiden,
så jeg en arbeidsdyktig, godlynt mann bli taus.
Han måtte skrive ned tankene sine for å kommunisere.
Han sluttet i jobben sin.
Familien fortvilte,
for han var den eneste med inntekt.
Lalits sønn ble født mens han ikke kunne snakke,
og jeg tenkte
at det må ha vært så vanskelig for Lalit å ikke kunne si sønnens navn.
Jeg trodde at han virkelig hadde mistet stemmen.
Hadde ingen grunn til å tvile på det.
Det er svært usannsynlig,
med mindre det er snakk om slag eller hjerneblødning,
som kan påvirke talesenteret.
Eller det er fysisk skade etter traumer eller sykdom
på larynks, strupehodet.
KIRURG OG FORFATTER
Det var visst ikke tegn på noen av delene.
Hadde han virkelig mistet stemmen? Eller lot han som?
Det er umulig å vite.
Familien valgte å glemme den episoden.
Moren hans ba meg ikke snakke med ham om det.
"Det er best om vi glemmer det."
Etter hvert prøvde alle å glemme det.
Å komme seg etter det krever lang rekonvalesens.
Fysisk og følelsesmessig.
Og spesielt siden han ikke snakket etter ulykken,
det virket som han hadde mistet stemmen.
Mistet han virkelig stemmen? Vi vet ikke.
Eller traumet var så stort, på et dypere psykologisk nivå,
at han bestemte seg for å ikke snakke mer.
Fordi det var for vondt.
Og han fikk ingen behandling for PTSD etter brannen.
KLINISK PSYKOLOG
Ingen behandlet den.
Etter ulykken foreslo legen
at Lalit burde dra til en psykiater.
Familien fortalte oss også
at de fikk råd om å ta med Lalit til psykiater.
Men folk mente at bare "gale" går til psykiater.
Men han var psykisk syk. De burde ha tatt det på alvor.
Psykologisk litteratur hevder
at når noen opplever store traumer
og ikke får behandling,
oppstår det psykose av et visst nivå.
Psykose vil si at hjernen ikke klarer
å takle på rasjonell måte
det som skjer i livet ditt.
Og et av de direkte resultatene av psykose er å høre stemmer.
TAUS ETTER BRANN 2004
Så er det tapet av faren.
BHOPAL SINGHS DØD
Etter at Lalits far gikk bort,
begynte Lalit å høre farens stemme, som ba ham
fremsi Hanuman Chalisa hver eneste dag kl. 22.
"Lalit vil få tilbake stemmen."
De gjorde det til en vane. De ba kl. 07,
kl. 12 og kl. 22.
Men det tok et år før Lalit fikk tilbake stemmen.
De framsa Hanuman Chalisa da Lalit plutselig begynte å synge.
De andre stoppet da de hørte det,
og Lalit fullførte sangen.
Lalit var i transe og merket ikke at ingen andre sang.
De ringte oss for å fortelle at Lalit fikk tilbake stemmen.
"Under bønnen. Pappa hadde rett!"
Lalit hadde sagt til meg
at det skjedde takket være pappas velsignelser.
Men han nevnte aldri farens ånd.
LALITS VENN
Det at ånden snakket gjennom ham.
Han pleide å dele alt med meg, men han nevnte aldri det.
Etter at faren forlot dem, var det ingen autoritetspersoner.
Moren lå til sengs,
og den eldste broren tok ikke noe initiativ,
så Lalit måtte holde familien sammen.
Som han gjorde på en god måte.
De siste 11 årene har ingen blitt skadet.
VISEPOLITIMESTER
Unntatt nå.
Da den økonomiske situasjonen bedret seg, ble trossystemet deres urokkelig.
Resultatet ble en blind tiltro til Lalit.
Fra han fikk tilbake stemmen
til den gangen, dagbøkene vi har noen sider av,
bygde han sakte opp til: "Det er dette far ber oss om.
Det er dette vi må gjøre."
Å be alle oppføre seg på en bestemt måte
og være begrenset på den måten.
Og alle trodde på ham.
De begynte å be, og Gud begynte å svare på bønnene.
Samme hva Lalit sa eller ba dem gjøre,
trodde de det var pappas ønsker som måtte følges.
Det gjorde Lalit enda sterkere.
Det er en slags oppskrift
for å gjøre ham til en idealisert…
PSYKOLOG
…litt skremmende autoritetsfigur.
Og alle gjør det han ber dem om.
Det var som en liten sekt i den familien.
Hvis man ser på begynnelsen til en hvilken som helst sekt,
må den såkalte lederen av sekten
gjøre noe som er helt ekstraordinært,
ofte i strid med naturlovene,
vise at han har overnaturlige eller overmenneskelige egenskaper.
Å få tilbake stemmen
er en slik prestasjon.
Du kan ikke gjøre noe i en sekt uten total underkastelse.
Det ble skapt en sosial isolasjon der man ikke skal ha det moro.
Man skal bare "glede seg over"
de religiøse tingene som skjer i huset.
I det skriftlige materialet
blir det stadig sagt: "Ingen skal trosse det som står her."
Og tidligere hadde det forbedret livene deres.
De utvidet fra én til to forretninger.
Notatene ba dem investere pengene bestemte steder,
som hadde suksess.
Arrangere ekteskap for datteren. Det fungerte også.
Når de fulgte instruksjonene, hadde familien stor fremgang.
Det økte troen deres på dem så mye
at de følte seg nødt til å følge makten som ledet dem.
Han fikk langsomt innflytelse over alle.
Og alle trodde på ham.
De mente det var den beste måten å leve på.
Han må ha sagt til dem: "Hemmelighetene må bli mellom oss."
Vi oppdrar ofte barna våre på samme måte,
når vi ber dem ikke snakke om ting med utenforstående.
"Hva vil folk si?" er det som betyr noe.
Så folk tror på det.
Og mange av oss mener faktisk
at husets hemmeligheter bør forbli hemmelige.
Det er alltid flere hendelser i livet,
men det er én som til slutt utløser psykosen.
SISTE RITUAL 30,6. 2018
17. JUNI 2018 PRIYANKAS FORLOVELSE
Følte han at det ville bli
problemer med forlovelsen?
13 DAGER
Hvis Priyanka flytter ut, vil verden få vite
at det foregår noe i familien?
Det betyr: "Kanskje vi er i fare."
Og plutselig innse at nå skal hun dra sin vei
og verden vil stanse opp.
Hvis du kaller det Lalits personlige kongerike,
skulle en veldig viktig del av det riket
forlate familien.
Det var det forbudte riket for ham.
Og ingen fikk forlate det.
Jeg hadde lagt merke til at i dagene før Priyankas forlovelse
hadde Lalit endret oppførsel.
Han var mer reservert enn vanlig.
Lalit snudde seg vekk fra oss for å slippe å prate.
Da barna øvde på en dans til forlovelsesfesten,
spurte jeg Lalit om hvordan øvingen gikk.
Lalit ignorerte meg, reiste seg og gikk.
Så oppførselen hans endret seg kraftig.
En gang vi gikk tur, hadde jeg spurt Priyanka
om Lalit hadde det bra.
Hun nølte og sa ja.
Jeg påpekte at han ikke sa så mye.
Hun sa at Lalit hadde et halsproblem.
Jeg spurte om han tok medisiner, og hun sa ja.
Det syntes jeg var rart. Jeg hadde aldri sett ham så sløv.
Han sov hele natten og hele dagen.
Etter forlovelsen sov han i flere dager.
Jeg spurte Tina: "Hva er det med Lalit? Hvorfor sover han så mye?"
Hun sa at han hadde nervesmerter.
"Han har tatt medisin og sovnet."
Etter det brydde jeg meg ikke.
Men jeg syntes det var rart at han sov så mye.
Jeg ringte Lalit etter det.
Tina svarte, hun sa at Lalit fortsatt sov.
Jeg sa at det var det jeg ville snakke med ham om.
Hvorfor sover han så mye?
Tina ba meg ikke være redd.
Det var siste gang vi snakket sammen.
Det var mitt første møte med døden.
Jeg var redd i en uke.
NABO
Jeg kunne ikke være alene på rommet mitt.
Jeg så dem når jeg drømte. Jeg ser dem fortsatt av og til.
Jeg så dem for noen måneder siden.
Det var kveld.
I drømmen sto jeg på taket.
Søsteren min og jeg. Som en spøk begynte vi å rope ut navn.
Vi så Dhruv stå der han pleide å stå da han var i live.
Bare stå der. Helt vanlig.
"Dhruv! Dhruv!" Vi ropte noen ganger.
Han ropte tilbake: "Hva skjer, Jatin?"
Da våknet jeg, redd.
Jeg husker Dhruv og Shivam om kvelden.
Det var da vi pleide å leke sammen.
Hvordan definerer jeg hendelsen?
Ok.
Det er ikke en forbrytelse.
De hadde ikke til hensikt å dø,
så det kan ikke kalles selvmord.
De gjorde det av fri vilje. Så det kan ikke kalles drap.
Hva skal vi kalle det?
Det er et godt spørsmål.
POLITISTASJON
Alt peker på selvmord.
Men kan vi vite det sikkert?
-Ja. -Eller utilsiktet død?
Hvis man ser på siden i dagboken,
står det: "Alle skal hjelpe hverandre med å knyte opp."
Men det skjedde ikke.
De forventet å overleve ritualet.
Vi tror det var utilsiktet.
Dette er ikke drap. Det er ikke selvmord.
-Utilsiktet død. -Det er utilsiktet død.
Etter den innledende etterforskningen
ble det bestemt at vi skulle gjennomføre
en psykologisk vurdering.
En gruppe spesialister, inkludert en psykolog,
går inn i psyken til de som har dødd,
for å finne ut hvordan eller hvorfor det hendte.
Alt dette ble undersøkt.
Det var Lalit som hadde problemet, psykosen.
Og så overførte Lalit det til familien,
det ble en delt psykose.
De trodde på alt Lalit sa.
Basert på alt dette
kom ekspertene
frem til at de ikke planla å begå selvmord.
Dette er ikke selvmord.
Det var et ritual som gikk galt, og de mistet livet.
Det er veldig lett å komme med enkle forklaringer,
som kollektiv psykose, som jeg syntes var…
Som kanskje er sant. Men det er et veldig generelt begrep
som sier alt og ingenting.
Det tilfredsstiller folk
i en verden der alle ønsker visshet.
Når man egentlig må leve med
at man ikke har alle svar.
Så det ville vært bedre å si:
"Dette er hvordan vi tror det kan ha hendt."
"Dette er tingene som kanskje hendte."
I stedet for…
Hva heter det? Psykologisk undersøkelse?
Vi trenger en sosiologisk undersøkelse.
Det ser ut til å være
stor motvilje mot å snakke om mental helse,
fordi vi har stigmatisert disse samtalene.
Jeg tror det er derfor
vi ofte aldri får vite sannheten.
Samfunnet trenger å ha disse samtalene.
Å ikke ha dem er kanskje ikke et svar.
PSYKIATER
Problemet er at uten de vanskelige samtalene
kan det skje igjen.
LIKHUS
De ga oss likene den neste kvelden.
Dinesh hadde også kommet.
Dinesh og jeg identifiserte og tok over likene.
Å se på likene og bære dem…
Det kan vi aldri glemme.
Det var vanskelig og fælt
da vi måtte identifisere alle sammen ved å se på ansiktene.
Da vi fikk tillatelse til kremering,
tok vi dem med oss fra likhuset.
Takk for følget, nå går vi alene.
Vi dekket en hel avdeling av kremeringsplassen.
Området hadde plass til 12 til 15 kremeringer.
Alle formalitetene, fra presten til å forberede bålet,
gjorde vi på forhånd.
På kremasjonssenteret
var det så mange mennesker.
Venner, familie, slektninger, naboer.
Alle var der.
Men det var ikke nok folk.
Det var ikke nok prester.
Vi klarte ikke å ha en prest per person.
Vi ville…
…at alle ritualene skulle være fullstendige.
Ikke noe skulle mangle.
Så det ble besluttet å utnevne én overordnet prest for alle.
PREST
Og få ham til å utføre alle ritualene.
Det var da moren min og jeg så Tina for siste gang.
TINAS BROR
Lalit.
Shivam.
Vi ba dem
i det minste la oss få se ansiktene deres en siste gang.
Så de viste oss ansiktene deres.
Det var siste gang jeg så henne.
Moren min var utrøstelig.
De siste riter utføres vanligvis av en sønn eller sønnesønn.
Bare noen få utvalgte i familien skal utføre ritualet.
Det var ikke 11 slektninger der som kunne gjøre det samtidig.
Dinesh tente likbålet for én person og gikk videre til neste.
Jeg så på Dinesh, broren.
Han utførte ritualene, det ene etter det andre. Gråt og gikk videre til neste.
Sønnen hans gjorde det for en annen.
Det er noe ingen burde oppleve.
For første gang i mitt liv
så jeg de siste riter for 11 familiemedlemmer samtidig.
Herren Krishna sa til Arjun…
"Arjun, vårt sinn kan ikke forringes."
"Det kan ikke ødelegges eller drepes. Det er uforgjengelig. Det er udødelig."
Tårene våre var tørket ut.
Men alle tenkte på gode minner.
Men jeg vil aldri…
Jeg vil aldri glemme de minnene.
Minnene vil alltid minne meg på…
…tomrommet de etterlot seg.
Jeg fikk vite av deg at øynene deres ble donert.
Endelig ser jeg litt lys.
Endelig er det litt avslutning.
Et lite lettelsens sukk.
OVERLEVENDE BROR
Hver gang noen dør,
må de etterlate rådes til
og motiveres til å donere de avdødes øyne.
Dinesh skal ha honnør for å være rolig i en slik situasjon
og ta dette valget samme dag
som tre generasjoner av familien døde.
Selv da mente han at…
RÅDGIVER
…om han donerte øynene, vil de på en måte leve videre.
Det gjør meg både sint og trist.
Jeg skulle ønske et av barna hadde gitt meg et hint.
Alle hadde avlagt en slags ed
om at de ikke skulle fortelle det til noen.
Hemmeligheten til de 11 familiemedlemmene
døde med dem den natten.
De var gode, vanlige mennesker. Det er de fortsatt for oss.
Mye har endret seg etter at de døde.
Butikkene våre var like ved hverandre.
Vi så Bhuvnesh eller Neetu i butikken.
Nå ser vi dem ikke.
Våre beste dager var foran oss.
Vi hadde feiret våre barns brylluper.
Vi kunne ha vært sammen.
Etter at de 11 døde,
har vi lidd store tap.
Området ble vanæret.
Butikken vår var stengt i nesten et år.
Ingen ville komme dit.
Med tiden vil alt bli glemt.
Nye folk vil flytte hit. Vi går videre. Slik er verden.
Ønsket om å finne svar
som oppklarer alt
og gir mening til 11 dødsfall,
er veldig sterkt.
Dessverre finnes de kanskje ikke.
Forsoning finnes et annet sted.
Alle saker har en avslutning.
Men her er det mange ubesvarte spørsmål,
og de vil alltid forbli ubesvart,
for ingen kan fortelle oss hva som skjedde.
Jeg har gjenopplevd alle øyeblikkene ved å dekke saken.
Alt sammen.
Og i kveld, når jeg kommer hjem,
vil jeg nok tenke på det en stund.
Det blir værende.
Det er allerede et år siden.
Men denne samtalen tok meg tilbake til i fjor.
Jeg gjenopplevde alle følelsene og konfliktene fra den gang.
Folk spør fortsatt mye om saken.
Den er fortsatt et mysterium.
Selv om de har lest om den i avisene.
De har sett den i nyhetene. De vet om den.
Men de vil vite "den egentlige sannheten". Det er ingen annen sannhet.
"Hva vil du jeg skal si?"
Enkelte vil bare ikke akseptere den teorien.
Alle saker er forskjellige.
Vi gjør alt for å finne gjerningsmannen.
Jeg blir glad når en sak blir oppklart.
Og vi oppklarte denne saken.
Det er alt.
Jeg lurer på hva de tenkte den natten?
Hvorfor ble de med på denne galskapen?
Det foregikk noe i sinnene deres.
Jeg sluttet å tro på Gud.
Parveen, min kone, sier at jeg aldri var troende,
men nå er jeg fullstendig ateist.
Denne hendelsen bidro mye til det.
Hvis noe slikt kunne skje, hvor var Gud?
Hvis Gud finnes, ville han ha gitt minst én av dem visdom
til å skrike eller rope etter hjelp så en nabo hørte dem.
Hvor var Gud da?
Hemmeligholdet rundt det som hendte,
viser mangelen på forbindelser
i samfunnet.
Samfunnet må snakke om dette,
selv om det er ubehagelig, for å fortelle deres historie
gir i seg selv…
…en avslutning…
…både for dem og for oss.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen