Serien innehåller skildringar av självmord
som kan upplevas som stötande. Känsligt innehåll.
Har du eller nån annan det jobbigt
finns krisresurser på www.wannatalkaboutit.com
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
ATT VARA SLÄKT MED DIG ÄR EN GÅVA
DET ÄR ETT PRIVILEGIUM
Vi har nog aldrig träffat eller kommer att träffa en sån fin familj.
Kärleken de gav oss var oöverträffad.
DU HAR ALLTID EN SYSTER
Min syster, Sunita Mehta.
LALITS VÄN
PARVEENS SVÄGERSKA
Hon är min svägerska.
Min man var vän med Lalit.
Vår och deras familj blev sakta som en storfamilj.
Våra barn älskade deras barn. De var så fästa vid varandra.
Min son Karan och hennes son Vishwa…
Det här är gåvor som "Monu" Menaka gav Karan.
Så kär hade hon min son.
Hur kan nån älska sin bror så mycket?
Hon gjorde själv alla dessa gåvor.
När man öppnar dem inser man hur unika de är.
"Har den äran, bror."
Det här är Menakas kreativitet.
Menaka var en väldigt fin flicka,
mycket intelligent.
Hon ville se en mening med sitt liv.
Hon anade inte att nåt sånt kunde hända henne.
FAVORITBRODER
BÄSTA GUIDE & SUPPORTER
BÄSTA HELARE NÅNSIN
Hon skickade inte korten ett i taget,
utan gav mig alla när jag fyllde år.
MENAKAS VÄN
Hon var så fäst vid mig och ville överraska mig.
Hon gjorde faktiskt alla de här korten till min födelsedag.
VÅR RELATION ÄR SOM SOLEN.
JAG LYSER ALLTID FÖR DIG
Vårt band var starkare än en bror och syster vanligtvis har.
Ibland slår det mig hårt
att hon inte finns längre.
Men jag måste acceptera det.
Jag kände att nåt förändrades i min son.
Jag sov i hans rum i flera dagar
för att inte lämna honom ensam.
Han sa hela tiden: "Det här kan inte hända Monu."
"Mamma, varför gjorde de det? Varför tvingade farbror Lalit dem till det?"
Bara Gud vet svaret.
Vad hände? Varför hände det? Hur hände det?
Det är ologiskt. Gråt inte, Parveen. Snälla.
Vårt arv är de vackra minnen familjen lämnade oss.
DU ÄR EN SKATT, DU ÄR UNIK
DU ÄR DEN BÄSTA GÅVA JAG NÅNSIN FÅTT,
JAG ÄR MED DIG…
Det är konstigt att man inte har pratat mer
om vad som egentligen hände i Burari.
PSYKIATER
Att prata om det, tankfullt och kritiskt,
inte stänga av det,
kan underlätta framtida samtal.
Uppenbarligen gick nåt fruktansvärt fel.
Det var helt och hållet Lalits verk.
Det var nåt som pågick i hans huvud i flera år,
och han fastnade i sin skapelse.
Han dominerade deras tankar psykologiskt
ända från början.
Det som hände hela familjen var väldigt orättvist.
Se inte kvällsbönerna som ett skämt.
Håll dig borta från folk du är förbjuden att prata med.
Varje gång du inte lyder, måste Lalit, Tina och Shivam betala priset.
Men du glömmer jämt.
Gjorde nån ett fel eller inte lydde instruktionerna
som stod i dagböckerna, blev de bestraffade.
Det är en välsignelse att Gud uppmärksammar er på era misstag.
I ett helt år från december ska ni bestraffas.
Det här året blir ert sista.
Hans situation förvärrades.
Den där förändringen sa mig
att han kände att han tappade greppet
och inte orkade längre.
Han hade löpt linan ut, så att säga.
Lalit var avgörande i detta.
Han lyckades för att
han hade intagit positionen som patriark.
Så alla var tvungna att lyda.
En person är ansvarig för att alla dog.
Lalit.
På grund av dig miste alla livet.
POLISMAN (2016-2019)
Som polisutredningen har visat
fick den yngste sonen Lalit hela familjen att begå självmord.
VAR LALIT HJÄRNAN BAKOM?
POLISEN UTREDER LALITS ROLL
Tragiskt nog presenteras det bara som bisarrt.
För det låg mycket annat bakom den här händelsen,
men det presenteras bara som nåt sensationellt,
som nåt man slår upp stort i tabloiderna.
Man kan inte sluta titta, för det är så bisarrt.
ÖVERVAKNINGSFILMEN VISAR
Vi kommer med denna sensationella nyhet.
11 MYSTERIER MED 11 DÖDA
Sanningen om dödens hus i Burari!
Media skildrar såna här fall på olika sätt.
Vi har sett det förut, och det kommer att fortsätta.
Är det rätt att rapportera så här om brottsfall, tycker du?
Vad ska jag svara?
Okej.
Jag tycker inte om skandaljournalistik.
En del reportrar hanterade fallet så,
och slog upp stora rubriker.
Var det mord som polisen inte ser?
Fanns det en "Baba" inblandad?
Var rören installerade för att hjälpa de elva själarnas hädanfärd?
En sak som var tydlig med det här fallet
och som vi vet så lite om,
är att det rapporterades som ett slags brottsdrama.
Det rapporterades som en story om numerologi,
vilket gav det en sorts tantrisk dimension.
Det var ett tidigt förebud
om den skräpjournalistik
som hade brett ut sig i tv
och fått grepp om Indien.
Media rapporterade om skrik från huset,
att folk hade sett spöken.
Folk njöt av de fejkade och överdrivna nyheterna.
Media fyllde den efterfrågan.
De la till alla kryddor och lögner för att sälja nyheter.
GRANNE
Som reporter måste man vara objektiv om det man rapporterar.
Särskilt i Burari-fallet,
för det var ett bisarrt fall som är ologiskt…
BROTTSREPORTER THE HINDU
…och med många beståndsdelar som är känsliga.
Alla dog av hängning
Den kollektiva hungern efter skandaler
är ett dysfunktionellt avståndstagande från offren.
Det är lättare att låtsas
att sånt händer andra, men inte dig.
Här har en hel familj hängt sig.
Så sägs det i alla fall, och vi vet absolut inget om det.
Ingen har berättat för oss varför eller hur detta hände.
Och ingen av oss gick tillbaka för att följa upp det.
Det bara försvann ur vårt medvetande.
Faderns namn var Bhopal Singh.
Han var en enkel man som inte rökte eller hade några laster.
Vi var gamlingarna. Vi brukade sitta och prata.
GRANNE
Han delade ofta sina minnen av Tohana med mig.
Hans tid som bonde, hans lönsamma mjölkproduktion.
De hade kor och bufflar på gården.
De här åtta tunnlanden omkring oss
tillhörde Bhopal Singh.
Han sålde det till oss 1988-89.
Jag heter Gurdayal Singh.
VÄN TILL FAMILJEN
Det här är mina bröder.
Min äldre bror heter Karam Singh.
Min yngre bror heter Gurcharan Singh.
Hans smeknamn är Tari.
När han mötte min far klickade det direkt mellan dem.
De såg varandra som bröder. Det fanns mycket kärlek mellan dem.
Han hade mejeri på gården också.
Sen blev han kroppsarbetare och uppfostrade sina barn.
De köpte en traktor.
De började odla marken.
Men sen spenderade han alla besparingar på barnens bröllop.
Han berättade för min far att han hade stora skulder efter bröllopen.
Då sålde de marken till oss.
Sen sa han: "Nu har jag inget att livnära mig på."
Mina barn har levt välbärgade här,
och jag kan inte gå ner i status här i trakten."
De beslöt att flytta till Delhi, eftersom deras släkt bodde där.
Bhopal Singh var en väldigt trevlig man.
Vi kallade honom "farbror".
Han pratade inte i onödan.
Han var inte trångsynt, utan faktiskt väldigt vidsynt.
VÄN TILL FAMILJEN
Han var inte sträng alls.
Då var familjen mycket lycklig här.
Lalit var en naiv och busig pojke.
Han var väldigt olydig.
Det yngsta barnet är alltid bortskämt.
Som yngst var Lalit allas favorit.
2 NOV 1970 LALIT FÖDS
Lalit, Chander och jag…
1987 - LALIT BÖRJAR PÅ COLLEGE, HISAR
…gick sista året på gymnasiet och drack öl.
Vi missade aldrig en chans att umgås och dricka öl.
Vi pratade till sent på kvällarna.
Lalit ledde alltid samtalen.
Han pratade jämt om det förflutna och framtiden.
LALITS VÄN
Han pratade på och underhöll oss.
Vi var inte släkt. Vår relation var djupare.
LALITS VÄN
Han var en sann vän för mig.
När jag mötte honom hade han råkat ut för en olycka.
Jag minns inte exakt men jag tror
att Lalits första olycka var med cykel.
Han låg på sjukhus ganska länge.
Han skulle ta examen,
men han låg på sjukhus och kunde inte.
Jag pratade med hans föräldrar, som sa
att Lalit hade fått svåra huvudskador.
Jag minns att han jämt somnade.
Mitt i ett samtal kunde han somna.
Så det var hans första olyckshändelse,
och han låg på sjukhus ganska länge.
Efter flytten till Delhi råkade han ut för en ny olyckshändelse.
Olyckshändelse är fel ord. Det var ett mordförsök.
De som anföll honom tänkte döda honom.
Då förlorade han rösten.
Lalit jobbade i en plywoodverkstad i förorterna vid Yamunafloden.
Han var oense med arbetsgivaren om lönen.
BROTTSROTELN, DELHI
De bråkade om det.
Vi hörde att Lalit låstes in och de satte eld på verkstaden.
LALITS BRANDATTACK 26 MARS 2004
Ingen vet vad förövarnas avsikt var,
men de misshandlade honom svårt och låste in honom.
De satte eld på lådor med plywood som fanns där.
När han återfick medvetandet
insåg han att plywood hade fallit på honom.
Han satt fastklämd.
Han fick fram mobilen och ringde sin bror.
"Jag har blivit överfallen!
De skadade mig och låste in mig i verkstaden.
Kom fort. De har satt eld på verkstaden."
Nån planerade faktiskt attacken. De måste ha hatat honom.
Det sågs som mordförsök.
Det ledde nästan till döden, de trodde att han var död.
Han hade redan fått en huvudskada,
men vid den andra händelsen
fick han rök i lungorna.
Därför miste han rösten.
När jag besökte honom på den tiden
såg jag en gladlynt man som inte kunde prata.
Han måste skriva vad han ville säga till oss.
Han slutade sitt jobb.
Hela familjen var förtvivlad,
för han var den ende med inkomst.
Lalits son föddes när han inte kunde prata,
och jag tänkte ofta
att det måste vara svårt för Lalit att inte kunna säga sonens namn.
Jag trodde att han hade förlorat rösten.
Jag hade inga skäl att betvivla det.
Det är högst osannolikt
om man inte har fått en stroke eller hjärnblödning
som har påverkat talcentrum.
Eller vid fysisk skada genom trauma eller sjukdom
på struphuvudet.
KIRURG OCH SKRIBENT
Det fanns inga bevis på någotdera.
Hade han verkligen förlorat rösten? Eller låtsades han bara?
Jag vet inte säkert.
Familjen ville glömma den episoden.
Hans mor bad mig att inte prata om den med honom.
"Det är bäst att vi glömmer och aldrig nämner det."
Med tiden försökte vi alla glömma den episoden.
Att återhämta sig från en sån sak kräver lång läkning.
Fysisk läkning. Emotionell läkning.
Och eftersom han inte talade efter olyckan,
verkade han ha förlorat rösten.
Hade han förlorat rösten? Det vet vi inte.
Eller så var traumat så svårt på psykologisk nivå,
att han beslöt sig för att inte prata mer.
För att det var för smärtsamt.
Ingen behandlade hans posttraumatiska stressyndrom.
KLINISK PSYKOLOG
Ingen behandlade det.
Efter olyckan föreslog läkaren
att han skulle träffa en psykiater.
Familjen berättade också
att de fick det rådet.
Men folk trodde att bara "knäppa" gick till psykiater.
Men han var mentalt sjuk. De borde ha tagit det på allvar.
Den psykologiska litteraturen antyder
att när en person har gått igenom en viss mängd trauma,
och om man inte får behandling för det,
inträder nån form av psykos.
En psykos är hjärnans oförmåga
att rationellt hantera
vad som pågår i ens liv.
Ett direkt resultat av en psykos är att höra röster.
STUM EFTER BRANDTRAUMAT 2004
Sen kom förlusten av fadern.
BHOPAL SINGHS DÖD 2006
Efter pappans död
hörde Lalit en dag hans röst säga åt honom
att recitera Hanuman Chalisa varje kväll klockan tio.
"Lalit ska få rösten tillbaka."
Det blev en rutin. De bad klockan sju på morgonen,
klockan tolv, och klockan tio på kvällen.
Men det tog ett år innan Lalit fick rösten tillbaka.
De reciterade Hanuman Chalisa när Lalit plötsligt började sjunga.
Så slutade alla andra sjunga,
och Lalit sjöng sången till slut.
Lalit var i trans och insåg inte att bara han sjöng.
De ringde glada och berättade att Lalit fått rösten tillbaka.
"Mitt i våra böner. Pappa hade rätt!"
Lalit hade nämnt för mig
att allt det här hände tack vare pappans välsignelser.
Men han nämnde inte faderns ande.
LALITS VÄN
Det faktum att anden talade genom honom.
Han brukade berätta allt för mig, men det här nämnde han aldrig.
Efter faderns död fanns ingen kvar med auktoritet.
Modern var sängbunden
och den äldre brodern tog inga initiativ,
så Lalit måste hålla samman familjen.
Vilket han gjorde bra.
De sista elva åren har ingen blivit skadad.
VICE POLISCHEF
Utom den gången.
Deras ekonomi förbättrades och deras tro blev stärkt.
Resultatet blev att de fick en blind tilltro till Lalit.
Från det att hans röst kom tillbaka
till den tiden dagböckerna beskriver
byggde han upp tron: "Det här är vad pappa säger.
Det här måste vi göra."
Han sa åt alla att uppföra sig
på ett ordnat sätt.
Och alla trodde på honom.
De började be, och Gud började besvara deras böner.
Vad än Lalit sa åt dem att göra,
troddes vara pappans önskningar som måste uppfyllas.
Detta gav Lalit ännu mer makt.
Det fanns ett slags formel
genom vilken han blev den idealiserade…
PSYKOLOG
…och lite skrämmande auktoriteten.
Och då gör alla precis som han säger.
Det var som en liten kult inom den där familjen.
Om man ser på hur kulter börjar,
måste den så kallade ledaren för kulten
demonstrera sin makt genom att åstadkomma nåt särskilt,
som vanligen strider mot naturlagen,
att han besitter övernaturliga eller övermänskliga egenskaper.
Att återfå rösten
är den bedriften.
För att göra nåt i en kult krävs total underkastelse.
Den här sociala isoleringen skapades där man inte fick ha roligt.
Man fick bara "avnjuta"
det religiösa som hände i huset.
I det skrivna materialet står det flera gånger:
"Ingen får gå emot det som skrivs här."
Det hade passat dem bra förut. Deras liv hade blivit bättre.
De utvidgade från en butik till två.
Anteckningarna instruerade dem att investera pengar,
vilket lyckades bra.
Att arrangera bröllop åt dottern gick också bra.
När de följde instruktionerna hade familjen en betydlig tillväxt.
Det stärkte deras tro så mycket
att vilken makt som än ledde dem, måste de lyda.
Han fick sakta makt över alla.
Och alla trodde på honom.
De trodde att detta var det bästa livet.
Han sa säkert till dem: "Våra hemligheter är mellan oss."
Vi uppfostrar ofta våra barn på samma sätt
när vi säger åt dem att inte diskutera familjeangelägenheter med andra.
"Vad ska folk säga?" är det viktiga.
Så folk tror det.
Många av oss anser faktiskt
att husets hemligheter ska förbli hemliga.
Det finns alltid händelser i livet,
men en utlösande faktor utlöser slutligen en psykos.
SISTA RITUALEN 30 JUNI 2018
17 JUNI 2018 PRIYANKAS FÖRLOVNING
Kände han att det skulle bli
problem med den här förlovningen?
13 DAGAR
Om Priyanka flyttar härifrån, kommer det att bli känt
att något pågår i familjen?
Något som kan försätta dem i fara.
Han inser att hon kommer att försvinna
och att världen kommer att förändras.
Om detta var Lalits personliga kungarike,
skulle en mycket viktig del av kungariket
lämna familjen.
Så det var det förbjudna kungariket för honom.
Och ingen fick lämna det.
Några dagar före Priyankas förlovning märkte jag
att Lalits beteende hade förändrats ganska mycket.
Han var mer reserverad än vanligt.
Lalit vände sig bort för att undvika samtal.
När barnen övade på en dans för Priyankas förlovning,
frågade jag Lalit hur övningen gick.
Han ignorerade mig och reste sig och gick.
Så hans beteende förändrades drastiskt.
Jag frågade Priyanka under en promenad
om Lalit mådde bra.
Hon tvekade, och sa ja.
Jag påpekade att han inte sa mycket.
Hon sa att Lalit hade halsproblem.
Jag frågade om han tog mediciner, och hon sa ja.
Det var mycket märkligt. Jag hade aldrig sett honom så håglös.
Han sov hela nätterna och på dagarna också.
Efter förlovningen sov han flera dygn i sträck.
Jag frågade Tina: "Vad är det med Lalit? Han sover bara."
Hon sa att han led av nervsmärtor.
"Han har tagit sin medicin och somnat."
Sen frågade jag inte mer.
Men det var konstigt att han sov så mycket.
Jag ringde till och med till Lalit.
Det var Tina som svarade, och hon sa att Lalit sov än.
Jag sa att jag ville prata med honom om det.
Varför sov han så mycket?
Tina sa åt mig att inte oroa mig.
Det var sista gången vi pratade.
Det här var min första erfarenhet av döden.
Jag var rädd i en vecka.
GRANNE
Jag vågade inte vara ensam i mitt rum.
Jag såg dem i mina drömmar. Jag ser dem än ibland.
Jag såg dem för några månader sen.
Det var på natten.
I min dröm stod jag uppe på taket.
Min syster och jag. Vi började ropa ut namn på skoj.
Vi såg Dhruv stå där som när han levde.
Han bara stod där, som vanligt.
"Dhruv!" Vi ropade några gånger.
Han ropade tillbaka: "Vad är det, Jatin?"
Då vaknade jag, rädd.
Jag minns Dhruv och Shivan på kvällarna.
Det var då vi brukade lattja.
Hur ska jag definiera det som hänt?
Okej.
Det är inte ett brott.
De hade inte tänkt dö,
så det kan inte kallas självmord.
De gjorde det frivilligt, så det kan inte vara mord.
Vad ska vi kalla det?
Det är en jäkligt bra fråga.
POLISSTATION MAYAPURI
Allt pekar på självmord.
Men kan vi veta säkert?
-Ja. -Eller död genom olyckshändelse?
Om man läser i dagboken,
står det: "Alla hjälper varandra att lossa banden."
Men det hände inte.
De väntade sig att överleva ritualen.
Vi tror att det var en olyckshändelse.
Det är inte mord. Det är inte självmord.
-Död genom olyckshändelse. -Ja.
När grundutredningen var klar,
beslöts att vi skulle försöka oss på nåt
som kallas psykologisk obduktion.
En grupp forskare, bland andra en psykolog,
går in i psyket på människor som dött,
för att ta reda på hur eller varför det hände.
Allt det här undersöktes.
Det var Lalit som var sjuk. Han hade en psykos.
Sen överförde han den till familjen
och det blev en kollektiv psykos.
De trodde på allt som Lalit sa.
Så med tanke på det
visade undersökningen
att de inte hade tänkt begå självmord.
Det var inget självmord.
Det var en ritual som gick snett, och de miste livet.
Det är lätt att komma med enkla förklaringar,
och tala om kollektiv psykos, vilket jag tror var…
Det är troligen sant. Men det är en intetsägande fras
som säger allt och ingenting samtidigt.
Den tillfredsställer människor
i världen där alla vill veta säkert.
Fast egentligen måste man leva med
att man inte vet svaren.
Så det vore bättre att bara säga:
"Så här tänker vi oss att det kan ha ägt rum.
Det här är vad vi tror hände."
Istället för…
Vad kallas det? Psykologisk obduktion?
Vad vi behöver är en sociologisk obduktion.
Det verkar finnas ett djupt liggande
motstånd mot att tala om psykisk hälsa,
för vi har skuldbelagt dessa samtal.
Jag tror att det är skälet till
att vi ofta inte når fram till sanningen.
Jag tror att såna samtal behövs i samhället.
Att undvika dessa samtal är inget svar.
PSYKIATER
Problemet är att om vi undviker dessa oroande, svåra samtal,
kan samma sak hända igen.
MAULANA AZAD MEDICINSK HÖGSKOLA
De överlämnade kropparna till oss på kvällen nästa dag.
Dinesh hade också kommit då.
Dinesh och jag identifierade och tog hand om kropparna.
Att se kropparna och bära dem…
Det kan vi aldrig glömma.
Det var en svår, hemsk stund
när vi identifierade varje kropp genom att se ansiktet.
Så fort vi fick tillstånd till kremering
tog vi kropparna från bårhuset.
TACK FÖR HJÄLPEN, VI FORTSÄTTER SJÄLVA.
Vi hade redan täckt ett stort stycke av Nigambodh Ghat, kremeringsplatsen.
Där fanns plats för 12 till 15 kremeringar.
Alla formaliteter, från prästerna till förberedelser av bålen,
gjorde vi i förväg.
Vid kremeringsplatsen
var det fullt av folk.
Deras vänner, familj, släkt, grannar.
Alla var där.
Ända var det för få.
Det fanns inte nog med präster.
Vi kunde inte få en präst för varje kropp.
Vi ville…
…att ritualen skulle ske värdigt.
Inget skulle fattas.
Så det beslöts att utse en överordnad präst för alla kropparna.
BEGRAVNINGSPRÄST
Och låta honom utföra alla ritualerna.
Det var då min mor och jag såg Tina för sista gången.
TINAS BROR
Lalit.
Shivam.
Vi bad dem
att få se deras ansikten för sista gången.
Så de visade oss deras ansikten.
Det var sista gången jag såg henne.
Min mor grät och var otröstlig.
Den slutliga ritualen brukar utföras av en son eller sonson.
Bara några få utvalda ur familjen får utföra ritualen.
Det fanns inte elva närvarande för att göra det samtidigt.
Dinesh tände begravningsbålet för en kropp och gick sen vidare till nästa.
Jag såg på Dinesh, brodern.
Han utförde ritualerna, en i taget. Han grät, och sen måste han gå vidare.
Hans son utförde ritualen för en annan kropp.
Något som ingen borde behöva gå igenom.
För första gången i mitt liv
såg jag begravningsriterna för elva familjemedlemmar samtidigt.
Herren Krishna hade sagt till Arjun…
"Arjun, vår själ kan inte förmultna.
Den kan inte förstöras eller dödas. Den är oförstörbar, odödlig."
Vi har inga tårar kvar.
Men vi tänkte alla på de glada minnena från det som varit.
Men jag kommer aldrig…
…att glömma de minnena.
Minnena ska alltid påminna mig…
…om tomrummet de lämnade.
Du berättade att deras ögon donerades.
Äntligen en ljuspunkt.
Äntligen en känsla av avslut.
En liten suck av lättnad.
ÖVERLEVANDE BROR
Närhelst en människa dör,
bör den överlevande familjen
motiveras att donera den dödas ögon.
Heder åt herr Dinesh som har behållit fattningen i denna situation
och fattat beslutet samma dag
som tre generationer av hans familj dog.
Även i det tillståndet tänkte han…
RÅDGIVARE
…att om han donerar ögonen, hålls familjen på nåt sätt vid liv.
Jag är arg och ledsen på samma gång.
Om bara ett av barnen hade gett mig en vink.
De hade alla svurit en ed
att inte dela sin hemlighet med nån.
Oavsett vilken hemlighet de elva familjemedlemmarna dolde,
dog den med dem den natten.
De var goda, normala människor. Det är de än för oss.
Mycket förändrades efter deras död.
Våra butiker låg mittemot varandra.
Vi såg Bhuvnesh eller Neetu i butiken.
Nu ser vi dem inte.
Tänk, vår bästa tid väntade.
Våra barn växte upp och skulle gifta sig.
Vi hade varit tillsammans.
Efter de elva personernas död
förlorade vi mycket ekonomiskt.
Området fick dåligt rykte.
Vår butik var stängd i nästan ett år.
Ingen ville komma hit.
Med tiden kommer det att glömmas bort.
Nya människor flyttar dit. Vi går vidare. Sånt är livet.
Behovet att finna svar
som ger rim och reson till
det faktum att elva personer dog,
är mycket stort.
Tyvärr finns kanske inga svar.
Alla vill ha ett avslut.
Alla fall har ett slut.
Men här finns många obesvarade frågor,
och de kommer att förbli obesvarade,
för ingen finns kvar som kan berätta vad som hände.
Jag har nog återupplevt varje stund när jag har bevakat den här storyn.
Alltihop.
Och ikväll, när jag går hem,
kommer jag att tänka på den ett tag.
Den blir kvar.
Det har redan gått ett år.
Men det här samtalet förde mig tillbaka i tiden.
Jag återupplevde alla känslor och konflikter från den tiden. Om igen.
Än idag frågar folk mig jämt om fallet.
Det är ett mysterium för dem.
Fast de har läst om det i tidningarna.
De har sett på nyheterna. De känner till det.
Men de vill veta "den verkliga sanningen". Det finns ingen annan sanning, säger jag.
"Vad vill ni att jag ska säga?"
En del kan inte acceptera den rådande teorin.
Varje fall är annorlunda.
Vi gör allt för att fånga brottslingen.
Jag är väldigt nöjd när ett fall är löst.
Och vi löste det här fallet.
Det räcker.
Jag undrar vad de tänkte den kvällen.
Varför gick de med på denna galenskap?
Något måste de ha tänkt på.
Jag slutade tro på Gud.
Parveen, min fru, säger att jag aldrig har varit troende,
men nu är jag en ateist.
Den här händelsen spelade in i det.
Om nåt sånt här kan hända, var fanns Gud?
Om Gud finns, hade han gett åtminstone en av dem visheten
att skrika eller ropa på hjälp så att en granne hade hört dem.
Var fanns Gud då?
Att detta skedde i hemlighet
talar om bristen på inbördes kontakt
mellan människor.
Man behöver ha de här samtalen mellan människor,
även om de är oroande, för att berätta historien om dessa människor
är i sig självt…
…ett avslut…
…både för dem och oss.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson