Цей серіал містить кадри самогубств,
що можуть шокувати деяких глядачів. Перегляд на розсуд глядача.
Якщо ви чи хтось із ваших знайомих переживаєте важкий період,
інформація та кризові ресурси доступні на www.wannatalkaboutit.com
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
НАШ ЗВ'ЯЗОК - ЄДИНИЙ ДАР, ЩО МЕНІ ПОТРІБЕН
МАТИ ТАКОГО БРО, ЯК ТИ, - РАДІСТЬ, ПРИВІЛЕЙ
Не думаю, що колись зустрічала чи зустріну таку чудову сім'ю.
Їх любов до нас була винятковою.
МОЖЕ, У ТЕБЕ Й НЕМА ДІВЧИНИ, ЩО ЗВЕ ТЕБЕ МИЛИМ. АЛЕ ЗАВЖДИ БУДЕ СЕСТРА.
Це моя старша сестра, Суніта Мегта.
ПАРВІН МЕГТА ПОДРУГА ЛАЛІТА
СУНІТА МЕГТА НЕВІСТКА ПАРВІН
Вона - моя невістка.
Мій чоловік дружив з Лалітом.
Наші сім'ї поволі стали однією великою родиною.
Наші діти любили їхніх дітей. Були дуже прив'язані одне до одного.
Мій син Каран і їхній син Вішва…
Це подарунки Каранові від Мону, Менаки.
Так вона його любила.
Як можна так сильно любити брата?
Усі ці подарунки зробила вона.
Коли відкриваєш їх, розумієш наскільки кожен унікальний.
«З днем народження, брате».
Це все креативність Менаки.
Менака була дуже хорошою дівчиною,
дуже розумною.
Вона хотіла, щоб її життя мало сенс.
Вона поняття не мала, що з нею щось таке станеться.
УЛЮБЛЕНОМУ БРАТОВІ
НАЙКРАЩОМУ НАСТАВНИКУ І ПОМІЧНИКУ
НАЙКРАЩОМУ ЦІЛИТЕЛЕВІ
Вона не надсилала ці листівки по одній,
а віддала всі на день народження.
КАРАН МЕГТА ДРУГ МЕНАКИ
Вона була такою відданою мені, що хотіла здивувати.
Вона сама зробила всі ці листівки на мій день народження.
НАШІ СТОСУНКИ - ЯК СОНЦЕ.
НАВІТЬ КОЛИ ТИ МЕНЕ НЕ БАЧИШ, Я СЯЮ ДЛЯ ТЕБЕ
Наш зв'язок був сильнішим, ніж може бути у брата й сестри.
Деколи мені болить,
бо її більше нема.
Але я маю прийняти це.
Я відчувала, що щось у моєму синові змінилося.
Я днями спала у його кімнаті.
Не залишала самого.
Він все казав: «Цього не могло статися з Мону.
Мамо, чому вони це зробили? Чому дядько Лаліт змусив їх зробити це?»
Лише в Бога є відповіді.
Що сталося? Чому? Як?
Це не має сенсу. Не плач, Парвін. Прошу, не плач.
Наша спадщина - це прекрасні спогади, що залишила ця сім'я.
ЖОДЕН СКАРБ НЕ РІВНЯ ЛЮБОВІ ТАКОГО БРАТА… ТИ УНІКАЛЬНИЙ
МОЖЕ, ТИ Й НЕ ЗНАВ, ТА ТИ - НАЙКРАЩИЙ ДАР,
Я ЗАВЖДИ БУДУ З ТОБОЮ…
Я дуже здивований, що не відбулося більше розмов
про те, що саме сталося в Бурарі.
Д-Р АЛОК САРІН ПСИХІАТР
Говорити про це проникливо, вдумливо,
не відгороджуючись,
це може сприяти майбутнім дискусіям.
Очевидно, дещо пішло зовсім, зовсім не так.
Це все було витвором уяви Лаліта.
Щось, очевидно, відбувалося в його голові роками,
і він заплутався у цьому.
Він грав з ними в ігри розуму,
з самого початку.
Те, що сталося з цілою сім'єю, несправедливо.
Не вважайте ці вечірні молитви жартом.
І тримайтеся подалі від людей, з якими вам заборонено говорити.
За кожен ваш вчинок платять Лаліт, Тіна й Шівам.
Але ви завжди про це забуваєте.
Якщо хтось завинив чи не дотримувався вказівок
Лаліта чи щоденника, їх карали.
Це благословення, коли Бог попереджає вас про ваші помилки.
Цілий рік, з грудня, ви будете покарані.
Цей рік буде вашим останнім.
Його ситуація погіршувалася.
Ця переміна каже мені,
що він багато в чому почувався таким неконтрольованим,
що не міг більше цього витримати.
Що він, так би мовити, вичерпав свої можливості.
Лаліт зіграв у цьому важливу роль.
Йому вдалося,
бо він успішно представив себе патріархом.
Тож усі мусили слухатися.
Одна людина відповідає за те, що усі отак закінчили.
НАРЕШ БГАТІЯ МОЛОДШИЙ ІНСПЕКТОР (2017-2020)
Лаліт.
Лише через тебе всі втратили життя.
МАНОДЖ КУМАР ОФІЦЕР ПОЛІЦЕЙСЬКОГО ВІДДІЛКУ (2016-2019)
Згідно з висновками поліцейського розслідування,
наймолодший син, Лаліт, підмовив усю сім'ю вчинити масове самогубство.
ЛАЛІТ, ТАЄМНИЙ ЛІДЕР? ДЕЛІЙСЬКИЙ БУДИНОК ЖАХУ
СЛІДЧІ ДЕЛІЙСЬКОГО ВІДДІЛУ КРИМІНАЛІСТИКИ ДОСЛІДЖУЮТЬ РОЛЬ ЛАЛІТА
Трагічно те, що випадок подали лише як дивний інцидент.
Бо є й інші речі, що сталися під час цього інциденту,
але його подають лише як щось сенсаційне,
жахливо збочене.
На це не можеш не дивитися, таке воно химерне.
НОВИНИ MIRROR NOW
ЗАПИС РОЗКРИЄ ІСТОРІЮ 11 СМЕРТЕЙ
Ми пробиваємо оглушливу тишу сенсацією.
11 ЗАГАДОК 11 СМЕРТЕЙ
Розкрито правду про Дім смерті у Бурарі!
Медіа мають різні підходи до репортажів про такі справи.
Ми бачили це в минулому, і так буде в майбутньому.
Але чи погоджуєтеся ви з тим, як висвітлюють такі справи?
Через вас у мене будуть проблеми.
Гаразд.
Репортажі-сенсації - це те, з чим я не погоджуюся.
Деякі репортери саме так підійшли до цієї справи
і розкрутили свої репортажі.
Це вбивство, на яке не дивиться поліція?
Як щодо можливої причетності «Старця»?
Чи встановили ці 11 труб, аби допомогти 11 душам втекти?
Одна з речей, що сталася з цією справою,
і через яку ми так мало знаємо,
це те, що її висвітлювали як кримінальну драму.
БАРХА ДАТТ ЖУРНАЛІСТКА
Її висвітлювали як історію про нумерологію,
з майже тантричним характером.
І я думаю, це було раннім передвісником
того дна,
до якого телерадіожурналістика на популярному ТБ
опустилася в Індії.
Повідомляли, що з будинку чутно крики,
що люди бачили привидів.
Люди опосередковано насолоджувалися фейковими й роздутими новинами.
Медіа підживлювали попит.
Вони додали скандальності й брехні, щоб продати свої новини.
ПРІТПАЛ КАУР СУСІД
Репортер має бути об'єктивним, розважливим у репортажі.
У випадку справи в Бурарі це ще важливіше,
бо ви маєте справу з химерним випадком, що не має сенсу…
ГЕМАНІ БГАНДАРІ КРИМІНАЛЬНА РЕПОРТЕРКА - THE HINDU
…у якому все треба висвітлювати делікатно.
УСІ ЖЕРТВИ СПРАВИ В БУРАРІ ПОМЕРЛИ ЧЕРЕЗ ПОВІШАННЯ
Колективна непристойна жага скандалу
походить від «відчуження» дисфункціональності.
Значно легше вдавати,
що це стається з іншими, а не з тобою.
А тут ціла родина, що повісилася,
чи принаймні так нам кажуть, і ми практично нічого про це не знаємо.
Ніхто ж нам так і не розповів, чому чи як це сталося.
І ніхто з нас не повернувся, аби з'ясувати і перевірити?
Усе просто зникло.
Їхнього батька звали Бгопал Сінґх.
Він був дуже простою людиною. Не палив, не мав ніяких поганих звичок.
БГОПАЛ СІНҐХ
Ми були найстаршими. Ми сиділи і говорили.
ҐУРЧАРАН СІНҐХ СУСІД
Він часто ділився зі мною спогадами про Тохану.
ТОХАНА ГАР'ЯНА
Його дні на фермі, успішний молочний бізнес.
У них на фермі також були корови й бики.
Навколо нас 320 соток землі,
усе належало Бгопалові Сінґху.
Він продав нам усе у 1988-89 роках.
Мене звати Ґурдаял Сінґх.
ҐУРДАЯЛ СІНҐХ ДРУГ СІМ'Ї
Це - мої брати.
Старшого звати Карам Сінґх.
Молодшого - Ґурчаран Сінґх.
Його прозвали Тарі.
Коли він зустрів мого батька, між ними вмить виник зв'язок.
Вони вважали одне одного братами. Між ними було так багато любові.
Він теж виготовляв молочні продукти на фермі.
Потім він важко працював як чорнороб, виховав дітей.
Далі вони купили трактор.
Зайнялися землеробством.
Але потім він витратив усе, що заробив, на одруження дітей.
Він казав моєму батькові, що вліз у борги після одружень.
Тоді вони й продали свою землю нам.
Після того він сказав: «Тепер у мене не лишилося засобів для існування».
«Мої діти жили тут щасливо,
але я не можу дозволити собі впасти в очах громади».
Тож вони вирішили, що оскільки родичі в Делі, треба їхати туди.
Бгопал Сінґх був дуже хорошим чоловіком.
Ми називали його дядьком.
Він завжди говорив по суті.
Він не був вузьколобим, взагалі мав широкий кругозір.
ТІЛАК РАДЖ БГАТІЯ ДРУГ СІМ'Ї
Він зовсім не був суворим.
Сім'я тоді жила тут дуже щасливо.
Лаліт був наївним і пустотливим хлопцем.
Він був дуже неслухняним.
Наймолодші діти завжди розпещені.
Лаліт, як наймолодший, був загальним улюбленцем.
02,11.1970 - НАРОДЖЕННЯ ЛАЛІТА
Лаліт, Чандер і я…
1987 - ВСТУП ЛАЛІТА ДО КОЛЕДЖА, ХІСАР
…як були в 12 класі, пили пиво.
Ми не впускали нагоди позависати і випити пива.
Ми говорили до пізньої ночі.
Лаліт завжди заводив розмови.
Він говорив і говорив про минуле і майбутнє.
САНДІП ЧОРПА ДРУГ ЛАЛІТА
Він усе говорив без упину, розважав нас.
Ми не були кровною ріднею. Наші стосунки були більші за це.
ЧАНДЕР МЕГТА ДРУГ ЛАЛІТА
Він був мені справжнім другом.
Коли я вперше зустрів його, він уже пережив аварію.
1988 - ЛАЛІТ РОЗБИВСЯ НА МОТОЦИКЛІ
Я точно не пам'ятаю, але думаю,
що перша аварія Лаліта була на мотоциклі.
Він досить довго був у лікарні.
Він мав здавати іспити,
але не міг, бо був у лікарні.
Я говорив з його батьками і дізнався,
що Лаліт у той час отримав серйозні травми голови.
Пам'ятаю, він постійно засинав.
Засинав прямо посеред розмови.
Тож це була його перша аварія,
після якої його надовго госпіталізували.
Після переїзду до Делі стався ще один нещасний випадок.
Насправді, це й випадком не назвеш. Це був замах на життя.
Нападники мали намір вбити його.
Тоді він і втратив голос.
Лаліт працював у фанерному магазині в передмісті за річкою Джамною.
Він посперечався з начальником через оплату.
САТІШ КУМАР - СЛІДЧИЙ КРИМІНАЛЬНОГО ВІДДІЛУ, ДЕЛІ
Вони побилися.
Ми чули, що Лаліта закрили в підпаленому магазині.
ВОГНЯНИЙ НАПАД НА ЛАЛІТА 26,03.2014
Ніхто не знав, яким був намір нападника,
але вони сильно побили його й закрили в фанерному магазині.
Вони спалили коробки фанери, що там зберігалися.
Прийшовши до тями,
він усвідомив, що на нього впала фанера.
Дошка застрягла в плечі.
Він витягнув з кишені телефон і подзвонив братові.
«На мене напали!
Вони поранили мене і замкнули в магазині.
Поквапся. Вони підпалили магазин».
Хтось же таки спланував той напад. Вони, напевно, його ненавиділи.
Це вважалося замахом на життя.
Усе закінчилося майже летально, вони подумали, що він мертвий.
У нього вже була травма голови,
а після другого інциденту
дим потрапив у легені.
Через це він втратив голос.
Коли я його відвідував у той час
я бачив здібного, добродушного чоловіка, якого знищили.
Він мусив писати свої думки, аби спілкуватися.
Він покинув роботу.
Уся його сім'я була у відчаї,
бо він був єдиним годувальником.
Син Лаліта народився, коли він не міг говорити,
і я думала,
що йому, певно, важко від того, що він не може називати сина на ім'я.
Я вірила, що він справді втратив голос.
Ніколи не мала причини сумніватися.
Це дуже малоймовірно,
якщо людина не перенесла інсульт або крововилив у мозок,
щоб щось вплинуло на мовленнєвий центр.
Або ж, фізичне пошкодження гортані, голосового апарату
через травму чи хворобу.
Д-Р АМБАРІШ САТВІК АНГІОХІРУРГ І ПИСЬМЕННИК
Я не вірю, що є докази чогось такого.
Чи справді він втратив голос? Чи ламав комедію?
Я не можу сказати напевно.
Сім'я вирішила забути той випадок.
Його мати просила не говорити з ним про це.
«Найкраще забути це і ніколи більше не згадувати».
Потрохи, ми всі доклали зусиль, аби забути той випадок.
Аби одужати від такого, потрібне довге лікування.
Фізичне лікування. Емоційне лікування.
І перш за все, через те, що він не говорив після того випадку,
виглядало, ніби він втратив голос.
Чи справді він його втратив? Ми не знаємо.
Або на глибокому психологічному рівні травма була такою сильною,
що він просто вирішив, що не збирається більше говорити.
Бо це було так боляче.
І ніхто не лікував його ПТСР після тієї пожежі.
РОМА КУМАР КЛІНІЧНА ПСИХОЛОГИНЯ
Ніхто його не лікував.
Після того випадку лікар запропонував
відвести Лаліта до психіатра.
І сім'я теж казала,
що їм порадили відвести Лаліта до психіатра.
Але люди вважали, що до психіатрів ходять лише «божевільні».
Та він був психічно хворим. Слід було сприйняти це всерйоз.
Література з психології свідчить,
що коли людина переживає значну травму
і не отримує лікування,
розвивається певний рівень психозу.
Психоз - це нездатність розуму
раціонально сприймати
те, що відбувається в житті.
Й один з явних наслідків психозу - коли людина чує голоси.
МОВЧАНКА ПІСЛЯ ТРАВМИ ЧЕРЕЗ ВОГОНЬ 2004
Тоді втрата батька.
СМЕРТЬ БГОПАЛА СІНҐХА 2006
Після того, як відійшов татко,
Лаліт якось почув, як голос батька каже йому
промовляти Гануман Чаліса щодня о 22:00.
«Лаліт поверне собі свій голос».
Вони взяли це за звичку. Вони молилися о 07:00,
12:00, і тоді 22:00.
Але голос Лаліта повернувся не одразу, це тривало рік.
Вони промовляли Гануман Чаліса, коли Лаліт раптом почав співати.
Почувши це, усі інші перестали співати
і Лаліт завершив пісню.
У трансі Лаліт не усвідомив, що він співав сам.
Захоплені, вони подзвонили сказати, що голос повернувся.
«Саме посеред молитов. Татко був правий!»
Лаліт казав мені,
що це сталося через таткове благословення.
Але ніколи не згадував про дух свого батька.
ЧАНДЕР МЕГТА ДРУГ ЛАЛІТА
Той факт, що дух говорив через нього.
Він ділився зі мною всім, але ніколи не говорив про це.
Після смерті батька в родині не було лідера.
Їхня мати була прикутою до ліжка,
старший брат - не надто ініціативний,
тож Лаліт мусив якось тримати сім'ю разом.
Що й робив досить добре.
За останні 11 років ніхто не постраждав.
Д-Р ДЖОЙ Н. ТІРКІ ЗАСТУПНИК КОМІСАРА ПОЛІЦІЇ
За винятком цього разу.
Коли їхнє фінансове становище покращилося, то система вірувань стала непохитною.
Внаслідок цього у них посилилася сліпа віра в Лаліта.
Відколи його голос повернувся,
до часу будь-якого з щоденників,
він повільно наростав: «Це те, що батько каже вам.
Це те, що ми маємо робити».
Він наказував усім поводитися певним чином
і бути обмеженими щодо цього.
І всі йому вірили.
Вони почали молитися, і Бог став відповідати на їхні молитви.
Усе, що Лаліт казав чи просив зробити,
сприймалося як бажання татка, яке треба здійснити.
Це, у свою чергу, наділило Лаліта ще більшими повноваженнями.
Тож тут є ціла формула,
за якою він стає ідеалізованою…
РАЧАНА ДЖОГРІ ПСИХОЛОГИНЯ
…страшною, владною фігурою.
І всі просто роблять те, що він наказує.
І це була ніби маленька секта всередині сім'ї.
Якщо пройтися по зародках будь-якої секти,
так званий лідер
має звершити надзвичайного подвигу, що зазвичай суперечить законам природи,
продемонструвати,
що він володіє надприродними чи надлюдськими здібностями.
Відновлення голосу
і є звершенням такого подвигу.
У секті неможливо щось робити без повної покори.
Було створено соціальну ізоляцію, коли ніхто не мав веселитися.
Усі лиш мали насолоджуватися «певною мірою»
релігійними діями, що відбувалися в будинку.
Що б ми не знаходили в написаному,
неодноразово повторювалося, що: «Ніхто не має ослухатися написаного».
І раніше їм це підходило. Якість їхнього життя покращилася.
Вони розширилися до двох магазинів.
Записи скерували їх інвестувати в певні місця,
усе було успішно.
Організація шлюбу для дочки. Теж спрацювало.
Коли вони виконали інструкції, сім'я значно піднялася.
Це укріпило їхню віру настільки,
що яка б сила їх не вела, вони змушені були підпорядковуватися їй.
Він повільно створював вплив на усіх.
І всі йому вірили.
І думали, що це найкращий уклад життя.
Він, певно, казав:
«Наші секрети мають лишатися між нами».
Ми часто виховуємо дітей так само,
коли кажемо не обговорювати сімейні справи із зовнішнім світом.
«Що скажуть люди» - ось, що важливо.
Тож люди вірять у це.
І багато хто з нас насправді вірить,
що домашні секрети мають лишатися вдома.
Завжди є численні життєві події,
але виникає фактор, який врешті призводить до психозу.
ОСТАННІЙ РИТУАЛ 30,06.2018
17,06.2018 ЗАРУЧИНИ ПРІЯНКИ
Він відчував,
що з заручинами буде якась проблема?
13 ДНІВ
Що якщо Пріянка піде, світ дізнається,
що щось відбувається в сім'ї?
Це означає: «Може, ти в небезпеці».
І раптом він усвідомив, що зараз вона піде,
і світ перестане існувати.
Якщо називати це особистим королівством Лаліта,
дуже, дуже важлива частина того королівства
мала залишити сім'ю.
Тож це було для нього забороненим королівством.
І нікому не можна було йти.
Я помітила, що за кілька днів до заручин Пріянки
поведінка Лаліта сильно змінилася.
Він був більш стриманим, ніж зазвичай.
Лаліт відвертався від нас, аби уникнути розмови.
Коли діти репетирували танець до заручин Пріянки,
я спитала Лаліта про успіхи з репетицією.
Він проігнорував мене, встав і пішов.
Тож його поведінка дуже змінилася.
Під час прогулянки я спитала Пріянку,
чи Лаліт у нормі.
Вона повагалася і сказала, що так.
Я зазначила, що він мало говорить.
Вона сказала про проблеми з горлом.
Я спитала, чи він приймає ліки, і вона це підтвердила.
Мені це здалося дуже дивним, я ніколи не бачила його таким похмурим.
Він спав усю ніч, а тоді весь день.
Після заручин він спав кілька днів поспіль.
Я й Тіну спитала: «Що з Лалітом? Чому так багато спить?»
Вона сказала, що в нього невралгія.
«Він прийняв ліки і пішов спати».
Після того я не хвилювалася.
Але було дивно, що він так багато спав.
Я навіть подзвонив Лаліту після того.
Тіна взяла слухавку, сказала, що він ще спить.
Я сказав, що про це я й хотів із ним поговорити.
Чому він так багато спить?
Тіна сказала не хвилюватися.
Це останній раз, коли ми говорили.
Це була моя перша зустріч зі смертю.
Я був наляканим весь тиждень.
ДЖАТІН СІНҐХ СУСІД
Я не лишався сам у кімнаті. Не хотів бути сам.
У снах я бачив їх. Усе ще інколи бачу.
Я бачив їх кілька місяців тому.
Це було вночі.
У своєму сні я стояв на даху.
Із сестрою. Жартома ми почали викрикувати імена.
І побачили Дгрува, що стояв там, як при житті.
Просто стояв там. Як завжди.
«Дгруве!» - крикнули ми кілька разів.
А він у відповідь: «Джатіне, розкажи, як ти?»
І тут я прокинувся, зляканий.
Дуже добре пам'ятаю Дгрува й Шівама вночі.
Це тоді ми зазвичай гралися разом.
Як би я назвала цю історію?
Гаразд.
Це не злочин.
Вони не мали наміру помирати,
тож це не назвеш самогубством.
Усе, що вони робили, було добровільно. Тож це не вбивство.
Як це назвати?
До біса хороше питання, як це назвати.
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ВІДДІЛОК МАЯПУРІ
Усе вказує на самогубство.
Але чи можемо ми бути певними?
-Так. -Чи випадкова загибель?
Я маю на увазі, нещасний випадок. На одній зі сторінок щоденника
сказано: «Усі допоможуть одне одному розв'язатися».
Але цього не сталося.
Вони очікували, що переживуть цей ритуал.
Ми вважаємо, що це нещасний випадок.
Це не вбивство. Це не самогубство.
-Нещасний випадок. -Це нещасний випадок.
Коли завершилося детальне розслідування,
вирішили, що слід зробити
психологічну аутопсію.
Група науковців, включно з психологом,
заглиблюються у психологію людей, що померли,
аби з'ясувати, як і чому це сталося.
Це все дослідили в психологічній аутопсії.
По суті, Лаліт мав проблему, психоз.
А тоді Лаліт передав його родині,
перетворивши на випадок масового психозу.
Вони вірили всьому, що казав Лаліт.
Тож, з огляду на все це,
психологічна аутопсія
дійшла висновку, що вони не планувати самогубство.
Це не самогубство.
Це ритуал, що погано закінчився, і вони втратили свої життя.
Дуже, дуже легко просто почати давати поспішні пояснення,
такі, як колективний психоз, який, думаю…
Який і був присутній, мабуть. Але це досить універсальна фраза,
що каже про все і водночас - ні про що.
Вона має здатність задовільняти людей
у світі, у якому всі хочуть визначеності.
Тоді як, насправді, ти маєш жити
з тим, що не знаєш відповідей.
Тож було б краще просто сказати:
«Ми думаємо, що ця подія могла статися так.
Ми думаємо, сталося оце».
Замість…
Як це називається? Психологічна аутопсія?
Що нам насправді треба, то це соціологічна аутопсія.
Здається, у центрі всього -
масовий опір обговоренню психічного здоров'я,
бо ми стигматизували ці розмови.
Думаю, це причина того,
чому в багатьох випадках ми не з'ясовуємо правду.
Я думаю, що суспільству потрібні ці дискусії.
Не мати цих дискусій - це, мабуть, не відповідь.
Д-Р АЛОК САРІН ПСИХІАТР
Проблема в тому, що якщо ми не матимемо тривожних, складних розмов,
це може статися знову.
МОРГ МЕДИЧНИЙ КОЛЕДЖ МАУЛАНИ АЗАДА
Вони передали нам тіла наступного вечора.
Дінеш теж прибув до того часу.
Ми з Дінешем впізнали тіла й отримали опіку над ними.
Дивлячись на них і несучи їх…
Ми не можемо цього забути.
Це був складний і жахливий момент,
коли вони змусили нас впізнавати кожне тіло, показуючи обличчя.
Коли ми отримали дозвіл на кремацію,
то забрали тіла з моргу.
ДЯКУЮ, ЩО ПІДВЕЗЛИ СЮДИ, ДАЛІ МИ САМІ.
Ми вже перекрили весь район на Ніґамбод Ґаті, місце кремації.
Там достатньо місця для 12 - 15 кремацій.
Усі формальності, від священика до підготовки багаття,
ми організували заздалегідь.
У крематорії
було так багато людей.
Їхні друзі, сім'я, родичі, сусіди.
Усі були там.
І все ж було недостатньо людей.
Не було достатньо священиків.
Ми не могли забезпечити кожне тіло священиком.
Ми хотіли…
належно провести кожен ритуал.
Щоб усього було достатньо.
Тож вирішили призначити кожному тілу настоятеля.
РОШАН ЛАЛ ШАРМА ПОХОВАЛЬНИЙ СВЯЩЕНИК
І щоб вони виконали всі ритуали.
Тоді ми з мамою бачили Тіну востаннє.
МАГЕШ РАТОР БРАТ ТІНИ
Лаліт.
Шівам.
Ми сказали їм,
дайте нам хоч побачити їхні обличчя востаннє.
Тож вони показали нам їхні обличчя.
Тоді я побачив її востаннє.
Моя мати невтішно плакала.
Останні ритуали зазвичай виконують син чи онук.
Лише кілька обраних із сім'ї мають проводити ритуал.
На кремації не було 11 родичів, аби зробити все за раз.
Дінеш запалив поховальне багаття для одного тіла і рушив до іншого.
Я дивився на Дінеша, брата.
Один за одним, він проводив ритуали. Плакав, тоді переходив до наступного тіла.
Його син робив це з іншим тілом.
Думаю, ніхто не має через таке проходити.
Вперше у моєму житті
я бачив останні обряди 11 членів родини разом.
Бог Крішна сказав Арджунові…
«Агов, Арджуне, наш розум не може заіржавіти.
Його не можна знищити чи вбити. Він незнищенний. Безсмертний».
Наші сльози висохли.
Але ми всі думали про теплі спогади з минулого.
Але я ніколи…
Я ніколи не відпущу ті спогади.
Спогади, що завжди нагадуватимуть…
про порожнечу, яка залишилася по них.
Від вас я дізнався, що їхні очі віддали на пожертву.
Нарешті, я бачу світло.
Принаймні якесь примирення.
Маленьке відчуття полегшення.
ДІНЕШ ЧУНДАВАТ БРАТ, ЩО ВИЖИВ
Коли десь трапляється смерть,
сім'ї, що вижила, потрібна консультація
і мотивація, аби пожертвувати очі померлих.
Я віддаю належне панові Дінешу за те, що він добре тримався в такій ситуації
і зробив цей вибір у той день,
коли три покоління його сім'ї загинули.
Навіть тоді він подумав, що…
ШАЙЛЕНДРА ТРІПАТІ КОНСУЛЬТАНТ
…якщо він пожертвує очі, це певним чином не дасть його сім'ї померти.
Це змушує мене почуватися таким злим і сумним водночас.
Хотів би я, щоб хтось із дітей натякнув мені.
Вони всі дали якусь присягу,
що не розкажуть нікому цей секрет.
Який би секрет 11 членів сім'ї не ховали,
він помер з ними тієї ночі.
Вони були добрими, нормальними людьми. Для нас досі є.
Після їхньої смерті багато чого змінилося.
Наші магазини один навпроти одного.
Ми бачили Бгувнеша чи Ніту в магазині.
Зараз не бачимо.
Уявіть, наші найкращі дні були попереду.
Наші діти росли. Ми б святкували їхні весілля.
Ми могли бути разом.
Після смерті цих 11 людей
ми зазнали великих втрат.
Район знеславили.
Наш магазин закрився майже на рік.
Ніхто просто не приходив.
З часом усе забудеться.
Приїдуть нові люди. Ми підемо далі. Це закон світу.
Бажання знайти відповіді,
що чітко усе пояснять
і раптом знайдуть сенс у смерті 11 людей,
дуже сильне.
На жаль, їх може і не існувати.
Примирення повсюди.
Кожна справа має завершення.
Але тут є багато питань без відповідей
і вони назавжди такими залишаться,
бо нема нікого, хто б розповів, що сталося.
Думаю, я пережила кожен момент з матеріалів тієї історії.
Кожнісінький.
І сьогодні, коли я піду додому,
я довго думатиму про це.
Воно залишиться.
Уже минув майже рік.
Але ця розмова повернула мене назад у часі, у минулий рік.
Я пережив усі свої емоції і конфлікти того часу. Заново.
Люди до сьогодні постійно питають мене про цю справу.
Це все ще таємниця для них.
Хоча вони читали про це в газетах.
Вони бачили це в новинах. Вони знають про це.
Але вони хочуть знати «істину». Я кажу, що немає іншої правди.
«Що ви хочете почути від мене?»
Деякі люди просто не приймуть теорію, яку оголосили.
Кожна справа відрізняється.
Ми вклали серце і душу, аби впіймати винуватця.
Я щасливий, коли справу розкрито.
І ми розкрили цей злочин.
От і все.
Мені цікаво про що вони думали тієї ночі.
Чому підкорилися цьому божевіллю.
У їхній свідомості щось точно відбувалося.
Я перестав вірити в Бога.
Парвін, моя дружина, каже, що я ніколи не вірив,
але зараз я повністю атеїст.
Той випадок дуже на це вплинув.
Якщо щось таке могло статися, де був Бог?
Якщо Бог існував би, він дав би хоч одному з них мудрість
закричати чи покликати на допомогу, аби сусід міг їх почути.
Де тоді був Бог?
Таємність, з якою це сталося,
каже про брак взаємозв'язку
в суспільстві.
Тож суспільству таки слід проводити ці розмови,
навіть якщо вони тривожні, бо розповідь історії цих людей
сама по собі…
дарує примирення…
і їм, і нам.