-Готовий, сонце? -З народження. Гайда.
-Застанемо їх зненацька. -Давай.
РОДИННИЙ ОБМІН
-Готовий? Шість, сім, вісім. -Сім, вісім.
Агов, діти. Діти, настав час щорічного різдвяного відео.
Не зараз, мамо.
Що ти таке кажеш? Ти їх любила.
«Любила», у минулім часі.
Ми застарі для цього. Це соромно.
А ти, друже? Гайда. Вайяте, ти мене чуєш?
-Хапай гітару. Нумо. -Я помер через тебе в копальнях гномів.
-Приєднаєшся до нас у фізичнім світі? -П'ять хвилин.
Я спробував, як у фізичному світі. Тепер порину в цифровий.
-Майлзе? -Майлзе.
-Ти з нами, малюче? -Майлз.
-Піклзе. -Де Піклз?
-Боже. -Піклзе.
Ялинка — це не твоя територія.
Сонце, обережно. Твоя тростина. Ти зачепився.
Я в нормі. Усе гаразд.
Слухай, Білле,
коли ця сім'я відмовилася від Різдва?
Нове правило в цьому домі: жодних дощиків.
Сісі ж обожнювала знімати святкові відео.
Вони повсюди.
А Вайят був природжений актор. Мав рухи, як у Джаггера.
Звідки в цьому маленькому песику стільки сечі?
Боюся, ми немов роз'єднані.
Вибач, ти щось питала?
-Що? -Даруй?
-Усе гаразд. -Я не чую… Що?
Ні.
-Добре. Добраніч. -Добраніч.
Доброго ранку, Лос-Анджелесе. Лише три дні до Різдва,
і знов спекотні свята в Південній території.
Не забудь нас, Санто.
Двадцять чотири градуси, і стовпчик росте.
До речі, про стовпчики, не забудьте глянути нині в небі на парад планет.
І, звісно, продовжуйте слухати 99,3 KMCG, аби відчути різдвяний дух.
Топідеї, командо. Але без мене нічого не робіть.
Візьмуся за це, коли приїду.
Сісі!
Мати рідна.
Гадаєш, так нормально жити?
Мамо, я готуюся до гри. Не треба лекцій про чистоту.
Усе пов'язано. Безладна кімната означає…
Безладний розум. Так, я знаю.
Це впливає на все, зокрема й футбол. І, що важливіше, твої оцінки.
Якщо я хочу грати за нацзбірну,
головне — тренування, а не прибирання.
Стережись.
Руками не можна.
На кухні, 12 хвилин.
Агов, Білле?
-Білле. Усе гаразд? -Так.
Розслабляюся. Знаєш, як малюк любить «Камаро».
-А, малюк. -Де матуся?
Відремонтував і поїдеш на роботу?
-Похвалишся? -Жартуєш?
Стільки часу вклав у неї. Вона стоятиме.
Якщо й доторкатися, то ледь-ледь. Просто насолоджуєшся її силою й красою.
Коли насолодишся,
перевіриш, чи Вайят одягнений і готовий до наради?
Споку, як завжди, бездоганно.
Але я збагнув, чому зроблена тобою лінза не так заломлює.
-Ти не підніс С до квадрата. -Твоя робота — топ.
Ні, топ — це мій голографічний Чарізард 1999 року з оцінкою десять від ПСА.
Заздрю, що в тебе є ця карточка.
Вайяте, унизу сімейна нарада. Гайда!
Хто це? Це твої розумні друзі?
Братани по алгебрі?
Народ, мушу йти. Споку, скажи Ілону, що він мені винен.
Я тут подумав, може, ми потусимо після школи.
Я навчу тебе водити.
Бензинові двигуни — надуживання наукою.
Та й ти знаєш, що я боюся водити.
І я готуюся до співбесіди в Єльському універі.
Я не можу розслабитися.
Цілком тебе розумію.
Допоможеш із цією задачею?
-Жартую. Ти не можеш помогти. -Не можу.
Добре, прошу зберігати порядок.
У нас попереду важливі дні.
-Сісі, слухаєш мене? -Так, я шукаю домашнє завдання.
Шукаєш його як виконану роботу
чи через 20 хвилин школа, а ти лиш берешся?
Варіант Б, мамо.
Коли ти дізнаєшся, чи вступив до коледжу?
Залюбки поможу зібрати речі.
Відчуваю сарказм, який усіма вважається найнижчою формою гумору.
Їдемо далі. Якщо забагато говорити, він наїжується.
Так. Завтра важливий день для Вокерів.
Співбесіда Вайята в Єлі,
чемпіонат Сісі з футболу, у мене важлива презентація на роботі…
Не забудь про планетарій після школи.
Я наближалася. Ідемо на цю штуку.
Я репетирую з групою.
«Ходячі Татусі» грають на шкільному святі.
Це може бути мій другий шанс.
Я геть не хочу йти на нуднятину Вайята.
Це парад п'яти планет.
Галактичний збіг найвищого порядку.
-Це мій міжзоряний білий кит. -Серйозно, хто його справжній батько?
Вам може бути байдуже на Різдво, але не мені.
Тож сьогодні ми всі йдемо в планетарій.
Маю гарний святковий светр. Хочу фото.
Ми створимо щасливий сімейний спогад.
Можна завершити нараду?
Завершено.
-Аво! -Сісі!
Уперед, Сісі! Уперед, Сісі! Уперед, Сісі!
Йоу, стривайте.
Йоу.
-Доторкніться до дядька Скруджа. -Ясно!
-Я спартанець! -Де він, трясця?
-Обіцяю… -Я Хантер Дрю!
Я спартанець!
Уперед, Сісі! Уперед, Сісі! Уперед, Сісі!
Оп-па. Вокере.
Стоїш у коридорі й витріщаєшся на Аріану?
Агов, Аріано! Та цей малий зараз кінчить!
Вибач. Клянуся…
Тебе розгромили, малий!
Ти невдаха, Вокере.
Один, два, три.
Добре.
Зупиніться на хвильку.
Є напруга. Відчуваєте напругу в цій залі?
Треба бути вільними. Киньте музику й свої ноти.
Пожбурте. Чому ти підняла руку?
Станьте анархічними. Виразіть себе. Так?
Як ми маємо грати пісню без нот?
Як Люк Скайвокер підірвав Зірку смерті без комп'ютера?
Про що ви? Я народилася у 2008-му.
Гаразд.
Бакстере?
-Він використав Силу. -Так!
Що таке Сила?
Сила — це така таємнича енергія,
яка є всередині кожного з нас, і вона добра.
Народ, ви в гурті. Ви не окремі виконавці.
Ви є цілим. Ви є одним цілим.
Тож вийдіть зі своєї голови й зайдіть у серця кожного.
Станьте на місце іншого й потрудіться з усіх сил.
Спробуйте відчути, що означає бути колективом.
Нумо. Ушануймо Джека Вайта так, як він на це заслуговує.
Уперед.
Барабани, будь ласка.
Так.
Мелодія, струнні.
Духові. Починайте. Гайда.
Хтось відчув?
Супер.
Тарілки, готуйтеся. Тарілки.
Ви це відчули?
Що… Ви…
Щось сталося. Я на хвильку.
Маккрекене, ти за головного. Jingle Bells.
Я зараз.
Що це за екстрена зустріч із «Ходячими татусями»?
Не кажи, що ти знову розтягнув довбане зап'ястя.
Ні, ми почули про невелике телешоу «Вжарите нам рок?»
-Що? -І нас прослухають! Так!
Народ, тільки без приколів. Я як на голках.
Знімальна група приїде на шкільні танці в п'ятницю знімати наживо.
«Ходячі Татусі» стануть відомими!
Що? Та це ж круть!
-Це неймовірно. Бомба! -Так!
Ти такий кремезний Ззаду особливо
Спасибі твоїй мамі Бро, за дупу-диво
Чи за ствол, бабах Він потужний, страх
А як він висить на своїх горбах?
«Коханцю, не спішися Казав Прінс, ти сексі мама, киця…»
Мусиш копати глибше, щоб заплутати мене зірками 90-х.
Усе знаєш!
-Усе твоє улюблене. -Дякую.
Як же святкове печиво без M&M's?
Прошу. Я ж щось та й тямлю.
-Ось і ти. Доброго ранку, Каро. -Доброго.
Потрійне еспресо. Саме так, як ви любите.
-Вівсяне молоко? -Так.
-Дякую. -Ми навчилися.
Шефине, ви не повірите. Мене вкусила змія мого сина.
От і довіряй тепер зоомагазинам.
Казали, нешкідлива. Виявляється, це мокасинова водяна змія.
Боюся, це зіпсує презентацію.
Зовсім ні. Майже не видно.
Ніхто не помітить.
-Дякую. -Веселого Різдва.
Це та, хто я думаю?
-Готова до виступу? -Уже так, Глене.
-Це тобі. Твоє улюблене. -Щиро дякую.
-Веселого Різдва. -І тобі.
«Група Молсона» прийде завтра на презентацію,
а містер Гейнс хоче зустрітися з вами та партнерами
«після того, як закриємо угоду».
Ви станете першою жінкою-партнеркою в історії цієї фірми.
-Якщо закрию угоду з Молсоном. -Закриєте.
Ну, якщо Стів не підсуне мені якусь свиню.
-Привіт, Стіве. -Джесс.
Прекрасна зачіска. З нею твій ніс здається меншим.
-Ти переглянув презентацію, яку я скинула? -Так.
Обожнюю переглядати твою роботу.
Я тоді почуваюся розумнішим.
Є зауваження?
Ні.
Шикарно все завтра забацаймо. Гаразд?
-Так. -Ви ж обоє генії?
І, до речі, якщо укладеш угоду, хтось стане партнером.
Партнером.
Удачі.
Розмріявся.
Ваша команда готова помогти.
Ви найкращі. Та в мене все під контролем.
Знаю, ви любите все робити сама.
Так.
Ти дуже люб'язна, але, зрештою, це моя відповідальність.
-Так, капітане. -Так.
Добре, Сісі. Мотайся далі.
Боже!
Буквально найкраща футболістка, яку я бачила.
Без образ.
Так!
Агов, Вокер.
Ти як мегагармата з війни 1812 року.
-Дякую, тренерко. -Оце в тебе нога!
У мене для тебе сюрприз.
Завтра на матч приїде шукач талантів для національної збірної.
Ви серйозно?
Твоя мама не зрадіє, бо покинеш домівку, проте це шанс усього життя.
Ти граєш бездоганно, і ми виграємо, тобі нема про що хвилюватися.
Тому вперед.
Не змарнуй свій шанс, як я,
бо я гризла себе через усе, що може піти не так.
Бо це може розмежувати міжнародну спортивну славу
й долю шкільної тренерки з футболу й педагогині.
Дякую. Мені приємно.
Будь завтра собою.
-Добре? -Гаразд.
-І все буде добре. -Усе буде добре.
Гаразд. Я пишаюся тобою.
Ти зможеш.
Національна збірна? Сі, це круть.
Аво, нам пора.
Мама спізнюється на мікродермабразію.
Добре, мамо.
Що твоя мама скаже на це?
Вона скаже: «Я Джесс Вокер. Точно людина, а не робот.
Математично вигідніше відмовитися від своїх мрій
на користь нудного життя, ідентичного моєму».
Сісі, зайчику. Привіт, сонце. Пора їхати.
Планети нікого не ждуть.
Ну…
Привіт усім. Я Анжеліка і я прибула до вашого міста.
У мене є те, що вам потрібне на Різдво.
Сісі, прошу.
Я прочитаю вашу долю під час цього параду планет.
Це буде магія.
Схоже, цій родині знадобиться трохи різдвяної магії.
Вона каже це кожній сім'ї. Треба йти.
-Дякую. -У мами стрес.
-Закладаюся, ви перепрацьовуєте. -Мамо, звідки вона це знає?
Такий же коментар про тата був би сексистським.
Це не магія, а сценічний лібералізм.
Малюк і так уже тут задовго. Треба йти.
-Ми лиш прийшли на парад планет. -Гаразд.
Не забувайте відкривати свої серця
й дивитися на все через призму одне одного.
-Так. -Це дасть вам саме те, що вам потрібно.
-Гаразд, дякую. -Бувайте.
Гайда.
Візьмемо щось перекусити. Побачимося в залі з телескопом.
Вайяте, не спотикайся.
-Овва. -Пішли, куплю тобі морозива.
Морозива? Ти ж знаєш, у мене проблеми з молоком.
-Бо ти тримаєш усе в собі, мамо. -Ну…
Випускай. Усі ж пукають.
-Я ні. -Навіщо тобі мучити себе?
Просто їж морозиво й живи у своєму тілі.
Угу.
Чому ти нині така люб'язна зі мною?
Дочка що, не може купити мамі морозиво, не викликаючи підозр?
Узагалі-то, ні.
Завтра на гру приїде шукач талантів для національної збірної,
і тренерка вважає, що в мене є дуже хороші шанси бути відібраною.
Нічого собі. Мої вітання.
Однак,
якщо вийде, наступного року муситиму покинути дім.
А коледж?
Сісі, я знаю, який важливий для тебе футбол.
-Точно? -Повір, я знаю.
Я була на юнацькій Олімпіаді, трохи старшою.
Знаю, мамо. І мені дуже шкода, що ти кинула кар'єру через травму плеча,
але в мене все зовсім по-іншому.
Це не так.
Мені довелося починати з нуля.
Я лише намагаюсь тебе захистити.
-Якби ти доклала зусиль… -Терпіти не можу цих слів.
Ми різні люди.
Ти хочеш, щоб я буквально була тобою. Я душуся.
Сісі.
-Завтра важлива співбесіда в Єлі. Нервуєш? -Дуже.
Боюся, це пробудить мою глософобію.
Друже, я не знав, що ти боїшся сяючих штучок.
Це страх публічних виступів.
Точно.
Ну… Тоді знаєш що?
Уяви, що це наше сімейне різдвяне відео.
Із сім'єю не так страшно. Тобі шикарно вдавалося.
У тобі є безстрашний перформер. Я це знаю. Правда?
Але напрошується запитання…
Ти точно готовий до коледжу?
Ти ж просто першокурсник. У тебе ще ціле життя попереду.
Я б віддав усе, аби бути зараз на твоєму місці.
Може, тому ти й обрав кар'єру, що дарує приємні спогади.
Овва.
Перепрошую.
Ну, весело.
Мама думає, у мене легке життя, та вона не знає, як це бути мною.
Так, я тебе розумію.
Тато очікує, що я теж буду студентом-зірвиголовою, як він колись,
але проблема в тому, що я не він.
Що ми такого поганого зробили як батьки, що наші підлітки хочуть піти з дому?
Може, це наше останнє Різдво разом.
Парад от-от. Гайда.
Наступна група.
Овва.
Візьми Піклза.
Обережно.
-Вихід ліворуч. -Гаразд.
Відстій. Я не хотіла йти сьогодні сюди.
Узагалі-то, ідеться не про тебе.
-А про сім'ю. -Мій білий кит. Неймовірно.
Вайяте, я був би вдячний…
…байдуже, але це важливо для твого брата, ми сім'я.
На наші бажання завжди…
Байдуже. Устаєш, п'єш свій Gatorade…
Якби ж ти була мною.
Якби ж ти побула мною хоч день! Ти б не дожила до обіду.
-Ти не розумієш, як я стараюся. -Мушу дбати про роботу.
Якби ж ти дізнався, як це — бути мною!
-Вір чи ні, та колись я був юним. -За динозаврів?
Я й хочу бути тобою.
З'їв дюжину пончиків — і ті швидко перетравилися.
Я хочу зробити фото. Хочу фото.
-Ясно. -Супер, фото.
Гаразд.
-Що? -Сфотографуєте нашу сім'ю?
Ой, залюбки.
-Сісі, усміхайся й подай… -Краще не пость.
-…пані. -Краще вип'ю власну блювоту.
Дякую.
Робіть, як я вас прошу.
Підійміться. Не пустуйте. Вище.
Ви станьте праворуч, а ви ліворуч. Добре.
Гаразд, татку, утягніть свій животик…
-Закрийте його собачкою. -Добре.
Гаразд, скажіть усі разом:
«Щасливого Різдва».
Щасливого Різдва.
Мамо!
Майлзе!
Бережись!
Здуріти можна.
-Вокери, усі живі? -Ми зруйнували телескоп?
Мамо, ти жартуєш?
-Ти жива, Сісі? -Який же сором.
-Усі живі? -Мамо, який же сором!
Ушиваймося звідси.
Вайяте.
Піклзе.
Піклзе, тихо…
-Як ти пройшла мою систему безпеки? -Що?
-Чому ти в моєму ліжку? -Моєму.
Чекай.
-Я у твоєму ліжку, тату? -Я у твоєму ліжку, мамо?
-Тобто «мамо», тату? -Тобто «тату», мамо?
-Бо ти моя мама. -Бо ти мій тато.
-Припини. Я не мама. -Припини. Я не тато.
Ні, я не мама!
Що це за крики?
Білле? Білле, скажи, будь ласка…
Сісі, я ж казала прибрати м'ячі.
Мультивсесвіт реальний,
і ми пройшли крізь розгалужену мембрану
мосту Ейнштейна-Розена в паралельну реальність…
-Тато так не говорить. -Або ми спимо.
Це лише сон, і нам треба прокинутися.
Дай ляпаса.
-Звісно. -Санта Клаусові трусяндри!
Пробач, тату.
-Що тут діється? -Це я.
Сісі?
Мамо?
-Що? -Моя родина.
Яка нічка. Отже, я старію, якщо після келиха вина
прокидаюся в ліжечку Вайятчика.
Щось не так.
Сісі?
Мамо?
Вайяте?
Тату?
-Сісі, є успіхи? -Ні.
Це унікальна й неповторна ситуація, яка ще ніколи не ставалася.
Жодна дитина не прокидалася дорослим.
Чумовий день якийсь.
-І не кажи. Мені 17 знову. -Я перейшов із 13 в 30.
Погодьмося, надвір нам зась.
Підіймаємося й слухаємо «Нірвану» на релаксі. Добре?
Ні, зранку презентація для Молсона.
Якщо я не прийду, можу попрощатися з партнерством.
Ой, моя співбесіда в Єлі.
Я не можу пропустити репетицію «Ходячих Татусів».
Ти не зіграєш за мене матч.
І я не гратиму отака.
Ну…
Боже.
Пам'ятаєте мить, коли вишикувалися планети?
Стався мегаспалах. Мабуть, це воно.
А коли ти дивилася на парад…
Ти сказала: «Не уявляєш, як мені важко.
Я б хотіла бути тобою».
А ти сказав: «Ніколи не взнаєш, як це — бути мною».
Вертаймося до телескопа й поміняймося назад.
Що таке з Піклзом?
Що з Майлзом?
Майлз — це Піклз.
Піклз — це Майлз.
Хутко!
Піклзе!
Піклзе.
Майлзе!
Швидко.
Схоже, я впісялася.
Одні з багатьох радощів пологів. Подякуй собі.
Овва, я почуваюся Людиною-павуком!
-Де Вайят? -Судоми!
Я порвав квадрицепс. Я порвав обидва квадрицепси.
Піклзе! Вернися!
Майлзе!
Піклзе, ні!
Оп-па!
Господи. Дякую, Рольфе. Спасибі.
Ти такий уважний сусід.
Дякую, що врятував мою дитину… Пса.
Віддай. Віддай мою дитину. Віддай…
Ні.
-Відпусти. -Гаразд.
Боже мій. Дякую.
Може, повідець і ванну?
Мій наймолодший.
-Що б я робила… -Це особливий пес.
-Просто… -Ти в ньому?
Якби ви забажали, я б залюбки дресував вашу собаку.
Собаці потрібна альфа-енергія,
якої в Білла немає.
-Що? -Дисципліна.
Хаос.
-Дякую, Рольфе. Запам'ятала. -Ага.
-Дякую. -Гарного дня.
Чудового вам дня, Вокери.
Повідець і ванна.
У мене немає жодних пір.
Мамо.
Бути тобою боляче.
Овва. Мамо, оглядаю твою дупцю.
-Хто знав, що вона в тебе така велика? -Сісі…
Сісі Вокер, у тебе є тату?
Це ж принаймні мила маленька сова?
Але це треба якось накрити.
По всьому лицю. Нічого не пропусти. Отак.
Гаразд.
-Отак… -Так, Вайяте.
-Супер. -Чому все свербить?
Усе тіло… Чому все…
Тату, у тебе такі волохаті соски!
Перестань. Що ти…
Жодна старшокласниця не піде на побачення.
Фу!
-Нізащо, Сісі. -Ні.
Підеш так у школу — я помру.
-Отак на роботу? -Серія «Ляльки США».
-Це татові шорти? Ні. -Ти що, Ненсі Пелосі?
-На піджаку фарба. -Ти мисткиня.
-Одягайся, як мисткиня. -Ні.
Я не стану партнеркою в наряді дівчиська.
Мусиш схилятися перед патріархатом, так?
Щоб чоловіки схвалили.
Ти й твої ідеали.
Скажу так. Ідеали на хліб не намажеш.
-Ти вищипала мені брови? -Ні.
Так.
Погодьмося обидві, що ми не хочемо
руйнувати нині життя одна одній.
Щасти з цим, мамо.
Вернешся додому — вдягайся, як хочеш,
але ти не можеш прийти така на мою презентацію.
-Домовилися. -Добре? Домовилися.
Але зніми цей одяг Залізної Леді, бо…
Усе, добре.
Гаразд, Вокери,
їдьмо до телескопа. Хоч би все вернулося до норми!
Що ти робиш?
Кермуватиму.
Аж ніяк. Тобі з вигляду шість років.
Що нам робити?
Що?
Агов. Вибачте, але виставка закрита.
Якась незграбна родина перекинула телескоп.
Вони були білі.
Темношкірі такого не коять.
Ви можете все полагодити, так?
Чи можу полагодити? Пише ж: «Техобслуговування».
За скільки часу?
Чотири–п'ять годин роботи.
-Гаразд. -Так. Гаразд.
Десь тиждень. Півтора.
Тобто…
Я все владнаю. Не хвилюйтеся.
Сер, якщо ви відремонтуєте все до вечора, отримаєте винагороду.
Скільки це капусти, малий?
Хвильку. У вас є капуста?
Узагалі нема овочів.
-Ні. -Овочів?
Це сленг, зайчику.
А якщо в «Зелл»?
-«Зелл»? -Якщо в…
-«Зелл» підходить. -Так? Чудово.
До вечора все працюватиме. Не заспокоїмося, поки не закінчимо.
Перекусімо.
-Супер. -Добре є.
Дякую за поміч, Рольфе. У нас попереду дуже складний день.
Нема про що переживати. Ваше цуценя й малюк в дуже вправних руках.
Рольфе, ти колись сидів із дитиною?
Так, звичайно. Я якось сам був дитиною.
Гаразд, ідіть собі.
Як бачите, я вже вклав дитину спати.
Бувайте. Па-па.
Гаразд.
Ця спідниця така вузька, усе свербить. Як ти її носиш?
Я мов обмотана скловолокном.
-У мене алергія. -Не чіпай. Глянь на мене.
У нас вийде.
Ти така, як я. Говориш, як я. Поводишся…
Сісі, що ти їла?
Вибач, бахнула Gatorade дорогою.
Узуйся в ці туфлі.
Іди за мною.
-Усе добре? -Так.
Це Ґас. Привітайся з ним.
Привіт, Ґасе.
Я просто холостяк
Шукаю половинку
Що вміє їздить верхи
Й не падає з коня…
-Гаразд. -Ні. Ні, мамо.
Проїдься моїм поні
-Ні, ми так не танцюємо… -Це «Поні» Дженювайна.
Дякую.
Де твоє авто?
Гаразд, ми зможемо. Лишень…
Котику. Уставай.
-Обтрусися. -Зараз.
-Усе гаразд. Обтрусися. -Усе гаразд.
-Боже, Сісі! Що ти тут робиш? -Привіт.
-Це така нова гра? -Це моя помічниця, Кара. Дай їй сумку.
Вибач, Керрі.
-Каро. -Каро.
Вибач. Я просто не в собі.
Я вчора трохи забагато бахнула.
Подруго, вітаю, нарешті.
-Жахливо, правда? -Так.
Ні. Я просто…
-Витисну це. -Що…
Стисну, а тоді…
-О ні! -Ні.
Через це лишається шрам.
Це та, хто я думаю?
Вибач.
Вибач, так не можна. Не можна, інакше тобі вмажуть.
-Я… -Ой, Джесс.
Джесс. Важливий день, Джесс. Усі чекають.
Не підведи нас.
Так, зараз буду… Вона зараз буде.
Клас.
-Хто це створіння? -Я її дочка, Сісі.
Я бачу схожість.
У тебе теж великий ніс.
-Я ніколи… -Ти бачила його ніс?
Потрібна секунда на підготовку.
Як я повірила в наш успіх?
Де поділася твоя впевненість?
Упала зі сходів, мамо.
Дай мені секунду.
Я страшенно нервую.
Мені потрібен шоколад.
-Шоколад. Мені потрібен шоколад. -Карточки.
Гаразд, карточки. Добре.
МОРОЗИВО
Ой.
О так.
Смакота.
Холодне. Яке холодне!
Гаразд, Сісі, поглянь на мене.
Я написала всю презентацію на карточках.
Просто зачитай її.
Я геть не тямлю в архітектурі.
Ми Вокери, а Вокери ніколи не здаються.
Неправда. Ми ніколи не додивляємося фільмів.
Усього лиш зайди, як упевнена в собі Вокер, і зачитай їм це.
-Будь босом. -Будь босом.
-Босом. -Босом. Уперед!
Стій. Тату, ти не можеш просто так вийти.
Опусти голову, нікому не дивися в очі.
Що?
-Попереду страшна юрба. -Що-що?
Головне не лишатися на одному місці менш як чотири секунди й більше як сім.
Привіт. Що там? Раґлз, як справи?
Ти крутезно зіграв минулої п'ятниці. Немов Аарон Дональд.
-Дякую. Але я відморозив дупу. -Розумію.
Ще б пак.
-Ходи сюди. -Що?
-Що ти робиш? -Розкажу новину.
Твій татусь у школі — як риба у воді.
Метафорам тут не місце, тату.
Це життя й смерть.
-Я… -Ясно.
Як ви, дівчата? Як справи?
Привіт!
Три. Три м'ячі!
Гаразд.
Ні.
Не можна їсти сміття. Це нездорово.
Ні. Агов. Припини.
Це вода для песика.
Не пий собачої води. Ні.
Залишаю тебе на самоті.
Хочете — я візьму справу у свої руки.
А ось і вона!
Якраз невчасно.
Ага. Гаразд.
Пітере, я хотів би подякувати тобі й усій «Групі Молсона»
за те, що знайшли час прийти.
-Починайте. -Супер.
Керівниця проєкту й універсальна суперзірка, Джесс Вокер,
зробить нам презентацію.
Джесс? Джесс, ми готові.
-Джесс. -Давай.
Вам сподобається.
Спасибі, що прийшли.
-Ага. -Я почну.
По-перше, хочу подякувати, що ви прийшли.
Друге: хочу поговорити про нашу фірму,
бо ми бажаємо перевершувати очікування.
Ми хочемо поєднувати красу, функціональність та інновації.
Наша фірма не має досвіду в будівництві… Має досвід…
-Вона в нормі? -Так.
Наша фірма, «Атлас»… Ми, «Атлас»…
Карточки.
-Так, але я недобачаю. -Окуляри.
Добре.
Гаразд.
Я зараз.
-Я зараз. -Чекай, не панікуй.
Чекай. Нічого страшного.
Знаєте що? Може, я підміню?
Ні!
Перепрошую?
Серйозно?
-Вибачте. Продовжуй. -Що діється?
Я поговорю про саму будівлю.
Це найважливіше.
-Так. -Це наша мета.
-Так. -Є дах і стіни. Це наш дім.
З гострим дахом
і трубою.
У домі ми
живем з тобою.
Знаєте що?
Вам пощастило, бо я люблю сміятися, як й інші.
Так?
Насправді ні.
-Знаєте що? Ми закінчили. Дякую. -Пітере.
-Хай підженуть машину. -Ні.
Чекайте. Я думаю, мама хоче сказати, що ми поєднуємо форму й функціональність,
південний контрфорс — це ще й багатоярусний сад,
що підтримує центральну аркаду.
Хто ця розумна молода леді?
Я її донька.
І весь мій інтелект — це завдяки тому, як мене виховала мама.
-Розкрий. Дай гляну. -Що з тобою?
У морозива скінчився термін придатності.
-Я… -У морозива?
У мене непереносність лактози. Тобто в тебе.
Дуже зле. Я навряд можу втримати.
Ще і як можеш. Знаєш чому?
Сорок років без пукання.
Не випусти їх у найважливіший день моєї кар'єри.
-Я не хочу їх випускати. -Дихай.
-Джесс, ти в нормі? -Я не випущу їх.
Джесс, може, продовжуй представляти містеру Молсону свою презентацію?
Так.
Зараз. Вибачте.
Я мушу…
Зараз.
Я маю жити у своєму тілі! Вибачте!
Господи.
Вона дуже перепрошує.
Не віриться, усе моє майбутнє вибухнуло переді мною.
Це минуле. Зосередьмося на теперішньому.
Ти маєш зіграти замість мене.
Репутація. Моє партнерство.
Чому ти не попросила когось помогти? Вони ж твої підлеглі?
Так, Сісі. Але, зрештою, це моя відповідальність…
Нехай. Слухай уважно.
Стій збоку, бігай довкола,
але якщо хтось передасть м'яч, молю, пасуй його назад.
Сісі, думаю, я впораюся.
І, мамо, постарайся не бути дивакуватою з моїми друзями.
Віриш чи ні, але в школі я була крутою.
Або ні.
Привіт! У тебе все вийде, Сісі.
Наваляй їм там.
Буде зроблено.
-Щасти, Сісі. -Дякую.
Уперед, Сісі! Уперед, Сісі! Уперед, Сісі!
Усе гаразд, Сісі? Ти трохи напружена.
Ага. Ні, я в нормі. Мені не подобається ця грубість.
Угу. До речі, як тобі татуювання?
-Наб'ю собі на вихідних. -Ні.
Це було геть безвідповідальне й ірраціональне рішення,
я одразу пошкодувала.
Твоя мама бачила? Вона точно збісилася.
Ні. Як і належить хорошій матері, вона не судить дітей за помилки.
Умираю зі сміху. Звучиш, як вона.
«Я Джесс Вокер, найкраща мати століття,
я не суджу своїх дітей за помилки».
Ходімо, бо автобус поїде. Скоро матч.
-Так? -Привіт, Рольфе, це Сісі.
Ну як там?
Це мегавиклик, але я впораюся.
Ні тривозі, Рольф у підмозі.
Тобто «мегавиклик»?
Це лиш дитина й пес. Головне, щоб були в безпеці.
Я постараюся й буду значно твердішим.
Не треба бути твердим. Тримайся. Будемо після матчу.
Мушу бігти, тренування триває. Чао.
Рольфе.
Ласкаво просимо. Чудовий день на стадіоні БМО.
«Єдинороги Люсі Джонс» проти одвічних ворогів, «Бродвіцьких Розбишак»,
у чемпіонаті Південної Каліфорнії.
Уперед, єдинороги.
«Єдинорогів» очолює їхня капітанка, Сісі Вокер.
Усеамериканська медаль на першому курсі й усе нові нагороди.
Не забувай про «Розбишак».
У них є таємна зброя,
Жизель та Алісса Томпсон, криваві близнючки. Але я цього не казав.
Це тортура. Давай, мамо, не підведи мене.
Здається, я бачу Алекса Саллівана. Шукача талантів для нацзбірної.
Привіт, подруго.
Мати рідна. Зараз перелізу.
Привіт, місис Дженк… Керрі. Привіт, Керрі.
Боже, кепка назад, крутий стиль.
Дуже святково. День матчу.
Я сьогодні трохи напружена.
Знаєш що? Я на цей день матчу притягнула винця.
-Вино? -Так.
Ні. Я зосереджена на грі, але дякую.
Так, я забула. Вона ж супермама. Зосереджена на грі.
Вона знає імена всіх гравців. А я не знаю нікого.
Гаразд.
Ти геть до цього не готовий.
Що? Я вчився в універі. І вмію проходити співбесіду.
Ти вчився в університеті штату Аризона. Це Єль.
Дехто каже, штат Аризона — Єль Південно-Західного Темпе.
Ні…
-Вайят. -Так?
Перепрошую. Це він Вайят.
Я чоловік. Я дорослий чоловік із тілом дорослого
й волоссям дорослого.
Я такий, як ви.
Узагалі, я скандинав. На диво безволосий.
Вас звати Вайят?
Ні. Бо я чоловік, а Вайят — це дитина.
Ось Вайят.
Гаразд. Ми готові тебе заслухати.
Гаразд, я зараз. Спасибі. Щиро дякую.
Боже, тримайся купи. Що таке сталося?
Гаразд? Розслабся, чуєш?
Коли граємо в Jeopardy, хто завжди виграє?
-Я. -Ну, а окрім тебе?
-Мама. -Я перемагаю Сісі, так?
-Вона не дивиться з нами. -А коли дивимося «Торт чи ні?»
Я завжди перший здогадуюсь.
Ти справді в цьому майстер.
Дякую. Побажай мені удачі.
Дев'яносто хвилин.
Почали.
Гайда, єдинороги! Уперед!
І її перший дотик —
це буквально дотик до м'яча руками.
Вона зловила м'яч.
Спіймала.
Боже, ти в нормі?
Він бачив це.
Що вона робить?
Вона сьогодні жарить.
Фокус у тому, що дивишся на планшеті,
а тоді робиш скриншот й збільшуєш картинку.
Якщо є мов сліди пензля,
то це торт.
-Не клацай. -Ми не клацаємо.
Це «Танець-спалах»?
Вайяте, з ввічливості, якщо хочеш почати спочатку…
Прошу, ні.
-Ні? Зафіксуємо все на цьому… -Так.
Мова тіла геть кепська.
Вони не задоволені. Вони осуджують.
Вітаю, містере Вокере.
У гурт прийшов Дейв Грол, і вони записали Nevermind навесні 1991-го.
Аріано.
-Це Вайят там? -Так.
Так. Вайят там. Тут його немає.
Я рада, що він вступає в Єль. Просто…
Сумно, що він поїде.
-Тобі буде сумно? -Авжеж.
Скільки я живу, ми сусіди через один квартал.
Знаєте, ми завжди гралися разом у дитинстві.
Ми навіть передавали щороку різдвяного плюшевого ведмедика.
-Ти це пам’ятаєш? -Звісно.
Він такий добрий і вдумливий хлопець, а таких дуже мало.
І він брутальний. Каратист.
У нього дві смужки на білому поясі.
Уже має мати жовтий пояс. Сенсей сказав, він плакав на іспиті.
Дурня, він майже ніколи не плаче.
-Пасуй на Сісі! -Боже.
Подруго, пам'ятаєш, я казала, що в нас із Джоном невелика проблема?
Спробувала штуку, про яку ти казала в універі.
Вона спрацювала. Я…
Криваві близнючки перемелюють Вокер!
Червона картка! Підрізали її ззаду. Ти ж бачив?
-Бачив? -Так.
Шукач талантів для збірної навряд задоволений грою.
-Можна мені вина? -Авжеж.
Було б помилкою, якби ми не поговорили про надзвичайно захопливу роботу,
яку ти робиш над гіпотезою Рімана.
Розв'язав її.
-Одну з 23 нерозв'язаних задач Гільберта? -Скажіть Гільбертику, лишилося 22.
«Гільбертик» помер 80 років тому.
Мені, людині, що сперечалася з Ріманом, цікаво, до чого ти схиляєшся?
Так чи ні?
Ні.
-Айро. -Щоб ти здох.
Дихай.
Інститут Клея дає мільйон тому, хто розв'яже задачу Рімана.
Ми були б раді, якби ти показав зараз свої напрацювання.
Дуже раді.
Рімен?
Я думав, ви сказали «Редмен».
Я його гіпотезу розв'язав.
-Гіпотезу Редмена? -Гіпотезу Редмена?
З гурту Wu-Tang?
Давай.
Сісі Вокер спала,
коли м'яч котився між її ніг.
«Розбишаки» ведуть, на табло 1:0.
Це тортура.
Ти руйнуєш мені життя!
Коли батьки кричать збоку, це тисне на дітей.
У неї троє дітей й 60 робочих годин на тиждень.
Вона витримає трохи конструктивної критики!
Я йду звідси.
Так. Оце моя подружка!
Сісі, я йду.
-Мама летить на допомогу. -Вибачте!
Падіння чорного яструба.
Наклейка з «Майнкрафта» на пляшці?
-Люблю «Майнкрафт». -Так?
-Так. -А «Дюну»?
Ви про оригінал чи про нову?
-Я про роман. -Френк Герберт — мій улюблений письменник.
Що?
Може, ти вегетаріанка, що готова до клонованого м'яса?
Звичайно.
Звичайно. Це єдиний етичний і розумний спосіб.
-Як ти ставишся до кіборгів? -Роботи лякають мене.
-Авжеж. Роботи дурні. -Ага.
Вайят захоче піти на вечірку до Хантера?
У Хантера Дрю вечірка?
Може, я зможу з ним потусити.
Думаю, він може прийти.
Супер. До зустрічі, містере Вокере.
Бувай.
Не ставай на крісло. Що?
-Газуй. -Газуй. Пані Вокер.
Вибачте.
Швидше!
-Пас і біжиш. -Пас і біжиш.
Серйозно, я сама.
-Боже. -Вибачте.
-Там захисниця! -Там захисниця!
-Бий! -Бий!
-Уперед! -Уперед!
Гаразд, місис Вокер, я дякую за ваш ентузіазм,
але батькам сюди не можна. Після того позову.
-Ви це знаєте. -Вибачте.
Ану всі в коло. Гайда докупи.
Ви цього не маєте чути. Ідіть.
Ви даєте максимум. Я хочу більше.
Тисніть посередині. Наш стиль…
Я перепрошую. Треба перейти з 4-4-2 на 4-3-3.
Потрібна додаткова нападниця,
щоб створити моменти для гола.
-Дайте мені цю дошку. -Це моя дошка.
Нападники — на полі, приймаєте зовнішній пас від Ави.
Вони всі кинуться, а шлях відкрито.
Ми чекали цього з дитсадка.
Що?
-На «три». -На «три».
-Два, три, команда. -Команда!
Вони змінили стратегію з 4-4-2 на 4-3-3.
Хтось дайте м'яч Сісі.
-Вона готова. Відкрита. -Пасуй.
Навіс на Сісі Вокер. Вона відкрита.
-У неї вийде! -Давай!
-Гайда! -Сісі, давай!
-Шанс забити переможний гол. -Давай, Сісі! Давай!
Ти не можеш… Сісі, добий!
Зроби це! Зроби це, мамо! Мамо, що ти робиш?
Що вона робить?
-Ти в нормі? -Ні.
Що вона робить?
Гадаю, вона допомагає суперниці.
Чекай, я поможу.
Надії Сісі Вокер на національну збірну розбилися просто перед нами.
Сумний день, ось що я скажу.
Сісі, я ж попросила вибачення.
Ти завжди казала, що футбол — не справжня кар'єра.
Завдяки тобі її й не буде.
Котику, будуть й інші шанси в збірній.
Ти не розумієш,
бо тобі начхати на мене й на те, що приносить мені щастя.
Ти хочеш, аби я була такою, як ти, думала, як ти, і поводилася, як ти.
Річ не в збірній.
Я хочу втекти від тебе.
Ні. Пусти.
Ні. Застрягло.
Кинь.
Що?
Чого ти хочеш?
Щоб я одягнув на тебе підгузок?
Якщо ти розумієш мене, гавкни двічі.
Ну й ну.
Супер. Чудово.
Він попросив мене це зробити.
Слухайте, думаю, пес і дитина забагато часу разом.
Гаразд, час лишити цей день позаду й помінятися назад.
Усе круто.
Умикайте. Крутимо барабан.
На жаль, цей дідусь досі не працює.
Перепрошую?
Ми зібрали телескоп, але не знайшли п'ятої лінзи.
Вона не більша четвертака. Фігня мала.
-Ми всюди її шукали. Зникла. -Уставмо нову.
Тату, це ахроматична лінза з подвійним опуклим склом.
Лінза з оксиду торію.
Кристалічна структура, як у фториду кальцію.
Високе заломлення, низька дисперсія
-проти хроматичної аберації. -Аберації.
Це можна купити в «Ленскрафтерс» чи…
У «Ленскрафтерс» таке не купиш.
Це ручна робота зі Швейцарії. Лозанни, точніше.
І парад триватиме лише ще один день.
Прийдете на наступний.
Дуже смішно.
Чому це смішно?
Бо наступний парад відбудеться у 2162 році.
Привіт, моя улюблена сім’я.
Усі відчули дух Різдва?
Точно ні.
Може, різдвяна колядка допоможе його розкрити.
-Мені це завжди допомагає. -Ні. У нас криза. Ви серйозно?
Схоже, вам потрібно відновити розбите.
Так, полагодити телескоп,
але треба знайти дуже особливу лінзу…
Спок!
Шанс малий, але він мені винен.
Мабуть, SpaceX має технології, щоб виготовити їх.
-Супер. -Так!
Викличу таксі.
Угадайте що?
Ви ще й таксистка?
Гайда. Поїхали.
Гаразд, Вокери, спробуймо поспати.
Вайяте, що таке? Що сталося?
Я розмовляв з Аріаною,
і вона запросила мене, ну, тебе,
на вечірку вдома в Хантера Дрю,
і я дуже сподівався повернути своє тіло, щоб мати змогу…
Я не люблю вечірок.
-Ні. -Так.
-Ні. -Так. Годі тобі.
Заради Вайята.
Чому зблизька все розмито?
Я не…
Це вже що, північ? Я виснажений.
Десь 19:45.
Круті відчуття, правда?
Погано буде, якщо скажу, що це найкрутіше за багато років?
Джиммі, стрибай!
Джиммі!
Подзвонити його матері?
З Джиммі все гаразд.
-Тусимо. -Джиммі не рухається.
Що ти робиш?
Я докумекала, що в мене є мамині пальці й лице,
тож я можу одним дотиком звозити команду в Коачеллу.
Сума: 12 000 доларів. Оплатити.
Овва. Добре.
Подивимося, що тут у тата.
-Ану. -Зайшов.
Ой, це колоноскопія.
-Чому вони такі… -Подруго!
Так!
-Починається щомісячний вечір матусь! -Так…
Білл удома.
-Її чоловік удома. -Я мушу бігти.
-Сиди. -Хочеш, аби Білл залишився?
-Безпрецедентно. -Певно, Білл буде.
Умираю з голоду. Ти щомісяця перевершуєш себе.
Ану, що ти приготувала на вечерю?
Що я приготувала?
-Ану. -Гаразд, перепрошую.
Боже.
Що з вами таке?
Я переживаю за тебе ще з матчу.
-Я розпізнаю крик про допомогу. -Усі сусіди гудуть.
-Ні. -Так.
-То це вино? -Авжеж, вино.
-Що? -Аріана йде.
-Який твій план? -Що?
Я не хочу, щоб ти все Вайяту зіпсував.
Зрозумів. Усе буде добре. Розслабся.
Привіт.
Нерви.
-Привіт, Аріано. -Привіт, Сісі.
Усе гаразд? Чула, ти пережила удар на матчі.
-Усе добре? -Усе чудово.
У тебе одяг мов із комісійного магазину.
Вибачте, що перебиваю.
Мені треба поговорити на кухні з дружиною/супутницею життя.
-Іду. -Супутницею життя?
У нас страшенна пристрасть, якої ще не бувало.
Пристрасть?
Моя доула з інтимних питань Блейз каже, слід цілуватися хоч 12 разів на день,
аби лиш підтримувати стосунки.
Блейз віднедавна працює з Гаррі й Меган.
Ми весь день цілувалися. Уже десь 14 разів.
-Навряд чи. -Ага.
А поцілуйтеся.
Що коїться?
Вони щось підозрюють.
-Що? -Так.
-Мене не було лиш дві хвилини. -Знаю.
Треба поцілуватися.
Ніколи.
-Ану, штучне дихання. -Давайте.
Мусиш поцілувати мене. Давай. Вайяте.
-Гірко! Гірко! Гірко! -Рятуйте свій шлюб!
Вони як зграя вовків.
-Мусиш це зробити. -Я не хочу.
У нас нема вибору.
Вибач, Вайяте.
Просто будь чоловіком. Зроби це швидко. Давай.
-Боріться за своє кохання. -Менше слів, більше цілунків.
-Ну ж бо! -Ану.
Це здорово.
Зроби це.
Ні.
-Боже. -Він схожий на ігуану.
-Вони цілуються. -Господи.
Нам треба поговорити на кухні.
Я хочу шаленої пристрасті з ним!
Будеш?
О ні, будь ласка. Тим паче не після шостої.
Через колоноскопію й поліпи, мені боляче про це навіть думати.
-Вибач. -У нас більші проблеми.
-Мами з татом немає. -Тобто? Не може бути.
Не знаю, що казати. Їх нема.
-Що нам робити? -Позбудьмося цих навіжених матусь.
Це ж щомісячна вечеря.
Якщо дати їм їжу, вони підуть.
Так.
Щось зготуємо. Як мама завжди.
-Я тисячу разів бачив, як мама готує. -Що тут складного?
-За мною курка. -За мною гарніри.
Дівчата, привіт.
Фоточки для інсти?
Ой! Господи!
-Хвильку! -Я подам води!
Що…
Вимкни!
-Знаєш що? А давай. -Я знала!
-Пригощайся. -Я ж не за кермом.
Яка ж смакота.
Сир і хімікати поєднуються й разом тануть у роті…
-Ти їх так любиш? -Ага.
Хтозна, чи ще їх їстиму.
-Ці чипси? -Ага.
З'являється нагода — хапай мерщій.
Ага.
Диви, омела.
Ага. Оце так.
Пробач. Мушу бігти.
Чуваче, давай!
-У неї кепський вигляд. -Це правда.
-Думаю, їй варто спробувати… -Пахне нею.
-Вона не приймала душ. -Отакої.
-Ви приготували мурах на колоді. -Ага.
Що це за малюк у попкорні?
-Дякую. -Це ельф на полиці.
-А це… -Це крафтова селера?
Медді завантажила тік-ток. Я керую її сторінкою.
Вона прийшла на вечірку Хантера Дрю й пише, що Вайят розмовляє з Аріаною.
Стоп, хто що де робить?
А Сісі сама танцює в кутку.
Нам треба бігти. Вечірка закінчена! Дзвони Рольфу!
Було б непогано, якби хтось із гурту розлучився.
Так.
Слухай, даємо задню. Задню. Вона хотіла мене поцілувати.
Це ж добре, хіба ні?
Ні, не добре. Мені 45. Порахуй трохи.
-Маєш рацію. Це трохи дивно. -Трохи дивно? Це огидно.
Вокере. Ти що тут робиш?
Я не запрошував тебе на цю вечірку, ботан.
Ходімо.
Так. Він має рацію.
Гаразд, ми йдемо.
Хоча, знаєш, перепрошую.
Хочу, щоб ти знав, я не ботан,
а запальний ентузіаст.
Хай там як, дивак.
Я такий прошарений,
що коли я сказав татові викинути зайві іконки з компа,
тато слухняно познімав ікони.
Так, бо з тобою лише тато може дружити.
Мій тато вважає, що я крутий.
Я так люблю науку, що вдягаю лише Піфагорові штани.
Рівні, як не поверни. Крутяк.
Зрозумієш на курсі геометрії. Повторному.
Ну все, Вокере. Ти труп.
-Що сталося? -Це було круто.
-Так? -Так.
Супер, що прийшли. Я так повеселився.
-І я. -Переживаймо це частіше.
Шкільні вечірки в тілах наших дітей?
Ні, маю на увазі, спільні туси.
-Не знаю. Як же робота, троє дітей, життя? -Коли все скінчиться, туситимемо більше.
Як колись, гаразд? Я сумую за цим. Я сумую за тобою.
І я за тобою.
Вони ж брат і сестра, ні?
Це твоя пісня.
Овва.
Зараз щось буде.
Вокер.
Станцюєш зі мною?
Еге-гей! Еге-гей!
Сісі Вокер. Ви не бачили Сісі Вокер? Вона тут?
-Це шкільна вечірка. -Зосередься. Проходьмо туди.
Вайяте! Як воно, малий?
Тату, що ти робиш?
Так не можна.
Дай собі трохи волю, гайда.
-Що ти робиш? -Привіт, Сісі.
-Це абсолютно неприйнятно. -Я можу пояснити.
Можеш пояснити?
Я веселюся. Не можеш порадіти за матір?
Мами так не танцюють.
Веселюся, ти веселишся в моєму тілі.
Решту часу, поки ти будеш у цьому тілі, ти покарана.
Це ти покарана.
Я не танцюю. Я граю в «Підземелля й дракони».
Це і є ті моменти, про які я говорю.
-Починаю налаштовуватися на хвилю. -Не борися з почуттями.
Стає більше адреналіну.
Гей-го!
Копи!
-Копи приїхали! -Драла!
-Містере Вокере. -Аріано.
Мені так соромно за випадок із Вайятом.
Що сталося?
Не знаю. Так усе дивно вийшло…
Я покарана!
-Не відходь. -У тебе страшенно подвійні стандарти.
Мені не можна сходити на те, що люблю, а ти робиш, що заманеться.
Глянь на себе. Ти вдяглася бомбезно.
То я тут застрягла в тілі баби-яги,
а ти гуляєш собі десь,
поки я сиджу з твоїми навіженими подругами й песиком?
Я не можу розважитися?
Бо я думала, проблема в тому, що я робот.
«Я Джесс Вокер. Ваша критика не має значення».
Знаєш? Може, і слід більше веселитися.
Ми там не веселилися. Ми допомагали Вайяту.
Так. Коли ми зайшли,
ви буквально танцювали електрик слайд.
Ми з мамою трішки потусили вперше за 20 років.
-І що? -А ти зіпсував мої стосунки з Аріаною.
Усе не так зле. Вона хотіла поцілуватися.
-Ти вкрав мій перший поцілунок? -Я відсахнувся.
-Ти відмовив Аріані? Від мого імені? -Боже! Боже!
-Тату. -Я заплутався.
-Я не знаю, що маю робити. -Ходімо звідси. Ану.
-Ми ще не скінчили. -Ні.
-Скінчили. -Усе одно я винен.
Як це ти пішла з дому без дозволу?
-А ти пішла з дому без мого дозволу. -Мені він не потрібен. Я доросла.
Ясно, чому ви так заплуталися.
Ану з моєї кімнати. Я не спатиму тут.
Гидота.
Тату, що ти робиш? Вийди.
Навіть не думай.
Ні.
Гаразд.
Хо, хо, хо, ну й жарко, жарко, жарко на Святвечір.
Але не втрачайте віри, люди, бо сьогодні прийде Санта,
а він може принести різдвяне диво.
Вайяте, немає новин від Спока?
Він казав, що лінзу мають зробити до вечора.
-Ще день протримаємося. -Слава Богу, є другий шанс із Молсоном.
Дзвони в школу, що я хвора, і в офіс.
Чекай. У мене нині семестрова з математики.
Це 30% семестрової оцінки.
Ти мусиш іти до школи.
Добре. Спробуй затримати їх. Приїду якомога швидше.
Гаразд, але, мамо, якщо я маю бути тобою,
то я маю бути собою.
-Що це означає? -Що…
-Усе буде супер. -Сісі.
Я зараз.
Пан Молсон уже їде зі своєю командою.
Ми представимо наш дизайн «Джефферсон Ґарденс»,
але цього разу ми зробимо це командою.
Стривайте, ви не хочете робити це самі?
Ні, мені потрібна допомога. Усіх вас.
Ваша команда завжди готова помогти. Так?
-Боже! -Авжеж.
Нині у всіх будуть прізвиська.
Можна, я буду Бейонсе?
-Не пам'ятає наших імен. -Укус змії, ти займалася спортом?
-Хокеєм на траві в школі. -Командний спорт!
Ставитимуть багато запитань, тому будеш у захисті з Рамоною Квімбі.
-Через стрижку мискою, так? -Так.
Командо, на рахунок три.
-Докупи. Готові? -Суперово.
Ви найкращі.
Один, два, три, команда.
-Так! -Уперед!
Усі здали.
Думаю, відпущу вас трохи раніше.
Хіба що хтось наважиться розв'язати задачу із зірочкою на додаткову оцінку.
Сісі.
Відповідь — 42.
Це правильно. Я не думав, що хтось розв'яже.
Узагалі, ви ставите не те питання.
-Так? -Сісі.
-Поясни, будь ласка. -Залюбки.
Це ж архітектурна задача.
Розв'язуємо рівняння кривини через диференціальну геометрію.
Але що таке векторний аналіз?
Де плоскі чотирикутники?
Треба розрахувати міжструктурні інтеграли.
-Математика — це мистецтво. -Серйозно?
От гляньте на квадратуру Нотр-Даму
чи навіть на золотий перетин Партенона.
Навіть у Чармінарі в Індії
використовується цифра чотири в інтервалах. Так?
От.
Містере Голлісе, як думаєте, коли ми отримаємо результати?
Нервую за свої оцінки.
Міс Вокер, гадаю, ми обоє знаємо, яка у вас ситуація.
-Усе настільки погано? -Що?
Ні.
Прогрес, якого ти досягла за семестр, неймовірний.
Якби мама бачила, як сильно ти стараєшся,
вона б дуже пишалася.
Дякую.
Що означає «не буде вчасно»?
Споку, ця лінза мені потрібна нині ввечері,
поки не скінчився парад планет.
Є певні астрологічні складові.
Ти фронтмен. Чув круті відгуки. Ввечері буде десять мільйонів глядачів.
Росте тиск. Але, як кажуть: «Хто не ризикує, не п'є шампанського».
Гвінет, досить свічок.
Давай. Згортайся.
Давай, бро. Пора. Погнали.
-Ну ж бо. -Так.
Ти в нормі?
Готовий?
ХОДЯЧІ ТАТУСІ
Каро?
Ти цього не знаєш, але моя донька —
дуже хороша футболістка.
Звісно, знаю.
Ви показали тут усім щонайменше тисячу відео, де вона грає.
-Так? -Так.
Вона прекрасна.
Я зовсім одержима контролем
й убиваю величезну можливість для неї
покинути дім і грати в національній збірній.
Джесс.
Ви не одержимі контролем.
Ви робите те, що вважаєте найкращим для Сісі.
-Будь ласка. -Джесс.
Ви мій бос і мій приклад для наслідування,
і мені страшенно хотілося б поєднувати роботу й сім'ю
хоча б наполовину, як ви.
Але ви навчили мене: слід жертвувати.
Чим жертвувати?
Ну не жертвувати, бо це заради дітей,
й, авжеж, вони важливі.
Я не знаю. У мене хом'яки.
Але жертвувати.
Як ви казали, ви вже п'ять років не брали відпустки,
щоб оплатити футбольні табори Сісі.
Вас могли підвищити три роки тому, але ви не хотіли пропускати її матчі.
Тому ви найкраща мама, яку я знаю.
Зараз усе зафігачимо — ми й ви в цій крутій краватці й жовтих штанах.
Ви можете все!
Сісі.
Вибач, мамо.
-Перестань. -Я не розуміла, яка в тебе важка робота.
-І скільки ти всього робиш заради сім'ї. -Ні, Сісі.
Це я прошу вибачення.
Ти мала рацію, котику. Ти живеш по-своєму,
і не обов'язково по-моєму — це правильно.
Понад усе на світі я хочу,
аби тобі було добре.
Мені буде добре,
бо в мене найкраща мама у світі, і так вона мене виховала.
Мамо…
Вийдемо, як упевнені в собі Вокери, і забацаємо цю презентацію.
-Вокери ніколи не здаються. -Вокери ніколи не здаються.
Гайда.
Привіт. Йоу, один, два, три, чотири.
Йоу, Ґабі.
Ну ви собі уявляєте?
Вони думають, що ми сидітимемо тут
і слухатимемо музику гурту Вокера замість нас.
Пан Вокер же мав шанс грати в Green Day?
-Здається, це був Black Sabbath. -У назві був колір.
Уявіть, як це — відмовитися від можливості стати рок-зіркою,
щоб бути батьком Вайята.
-Немов… -Це сумно.
-Це немов… -Я б краще був рок-зіркою.
Пане Молсоне, пане Гейнсе,
дякую, що надали мені можливість знову з вами поговорити.
-Нині ви в безпеці. Сніданок без лактози. -Гаразд.
Від смороду вчорашньої зустрічі — до нашої прекрасної будівлі
на Сьомій-авеню й Головній.
-Ага. Так. -Джесс.
ПОМОЖІТЬ! НЕ ЗНАХОДЖУ ВАЙЯТА!
-Усе нормально? -Що тепер?
Що діється?
Усе. Давайте вже.
-Усе добре? -Знову йде.
Ні. Містере Молсоне, вибачте.
Я потрібна сім'ї.
Але я пишаюся, що залишаю вас у вправних руках цієї команди.
Вони знають ці плани краще за всіх. Покажуть кожну деталь.
Беріться.
Беремося.
Джесс, стривай.
Джесс.
Почнімо із зовнішнього саду…
Ми хочемо шоу!
Не чуєте? Ми хочемо шоу! Де ваш фронтмен?
-Ще хвилину. -У мене нема хвилини.
-Вайяте, де твій тато? -Не знаю, Лейку. Я не можу його знайти.
На що ми проміняли синхронне плавання?
-Тату. -Білле.
-Ми мчали чимдуж. -Де Вайят?
Я всюди шукав. Я переживаю.
-Ходімо шукати. -Ми хочемо шоу!
-Вайяте! -Вайяте, де ти, синку?
Давай, чуваче. Ти нас лякаєш.
Я в крило точних наук. Ви — східний і західний коридори.
-Добре. -Добре.
Агов, Вайяте.
Вайяте.
-Боже. -Привіт, тату.
Вайяте?
Що ти там робиш? Підтирайся й пішли на сцену.
Я б дуже хотів.
Просто я не можу. Я не такий, як ти, тату. Вибач.
«Вибач» за що?
Я почув, як хлопці говорили, що ти був у групі, яка стала мегауспішною,
але задовольнився, що став моїм татом.
Можливо, я й був у групі, яка згодом стала мегауспішною.
То й що?
Яка це була група?
Maroon 6.
А не Maroon 5?
Так.
-Не може бути. -Так.
Овва.
Чи я часом сумую за ними? Так.
Важко визнати, що дні слави позаду,
але чи обміняв би я на що-небудь те, що маю зараз?
Нізащо.
Бути твоїм татом —
це рок-н-рольна пригода всього життя.
Ходи до мене.
Люблю тебе, друже.
І я тебе, тату.
Вайяте. Усе нормально?
Що ж, я не гратиму в тому шоу.
І я майже впевнений, що з Єля мені не подзвонять.
Та й «Ходячі Татусі» уже доходилися. Тому…
Якщо тобі стане легше,
гадаю, мої мрії грати в національній збірній
практично розбиті.
А я можу сказати, що більше не працюю в «Атласі».
Спок не дається чути з лінзами.
Тому…
Скажіть, що це все — для сімейних різдвяних відео.
Тобто?
Коли я з вами, я не боюся.
Немовби ми в дитинстві. Лише ми.
Так, ми всі будемо поруч.
Біля тебе.
Добре.
-Ходімо. -Гаразд.
Каприз забудь
Не плач, кажу
А чемним будь
Чому — поясню
Санта Клаус на оленях мчить
Вокери — невдахи!
Список складає
При свічки вогні
І знатиме певно, хто чемний, хто ні
Санта Клаус на оленях мчить
Бачить, коли спиш
Коли не лягаєш
Знає, чи ти чемний
Тож бути чемним ти завдання маєш
Каприз забудь Не плач, кажу
А чемним будь Чому — поясню
Санта Клаус на оленях мчить
Бачить, коли спиш
Коли не лягаєш
Вайяте, ти крутяк!
Знає, чи ти чемний
Тож бути чемним ти завдання маєш
Каприз забудь Не плач, кажу
А чемним будь Чому — поясню
Санта Клаус на оленях мчить
Пробач мені!
«Ходячі Татусі».
Я такого не очікував.
«Ходячі Татусі»,
ви їдете в Голлівуд!
Пишаюся тобою, синку.
Ти зміг!
Молодець!
Джесс!
Боже.
Клас!
-Містере Молсоне, я можу пояснити, сер. -Не треба.
-Кара наполягла, щоб я сказав особисто. -Так.
Ваша команда презентувала ідеально. Проєкт «Джефферсон Ґарденс» ваш!
Мої вітання.
Наш?
-Наш! -Матінко!
Молодець, партнерко.
«Партнерко»? А я?
-Тебе звільнено. -Хо, хо, хо!
-Дякую, сер. Дякую. -Будь ласка.
-Вайяте. -Це я Вайят.
Є хвилі в просторово-часовому континуумі, або це збій у симуляції. Я в тілі батька.
-Логічно. -Маєш лінзу?
Залежить. У тебе є ще той Чарізард, про якого ти мені казав?
Мій голографічний Чарізард 1999 року з десяткою від ПСА?
-Як ти смієш? -Смію.
Це моя найцінніша річ.
Цінніша за власне тіло?
-Бери. -Беру.
Спасибі, колего.
-У нас є лінза. -Так!
-У нас є лінза? -Так.
-Коли закінчиться парад планет? -За тридцять сім хвилин.
Через усе місто? Треба ракети.
Ти просила ракети, а я дам тобі «Єнко Камаро» 69-го року випуску.
Мамо, по Піклза й Майлза.
Хто сяде за кермо?
Зробімо це разом.
Я перемикаю передачі й кермую,
а за тобою газ, гальма й зчеплення.
-Що таке зчеплення? -Це інша педаль.
-Є три педалі? -Це твій план?
-Я не сказав, що він хороший. -Їдь.
Грубий початок.
Але ми вчимося, добре? Починаємо.
-Добре. -Коли скажу газ, ти…
-Куди поїдемо? -Трасою 110 до 101.
Ні. Щойно закінчилася гра. У центрі стоянка.
Тоді куди?
На Вестерн, через Корейський квартал і в Малу Вірменію.
Треба на трасу 101 Північну.
Ні, Гаррі Стайлз мав концерт у «Голлівуд Боул».
Кошмар, як у пісні «В одній смузі».
-Не час, тату. -Так, вибач.
Може, поїдемо десятою до 110-ї, до 101-ї, до п'ятої,
а там Лос-Феліс?
Це дуже дивний маршрут. Хтось вирішіть.
Рішення не буде. На мосту затор.
Ми не встигнемо.
Ми встигнемо,
бо Вокери ніколи не здаються.
Наліво!
-Обережно! -Добре.
Це не відеогра!
По відчуттях — так!
Лінза! Лінза вистрибнула!
Вона на капоті!
Я візьму її.
Тримайте мою дупцю!
Обережно! Тримайся!
Майже взяла!
-Швидше! -Не відпускайте!
-Лізь назад! -Дістала!
Вайяте!
Бляха, мої двері.
Хороші новини. Машина досі прикольна з цього боку.
Їдемо?
Вокери, уперед!
Ми встигнемо.
Що…
Анджеліко?
Що ви тут робите?
Гадаю, вам потрібне маленьке різдвяне диво. Залазьте.
Добре!
ДІЗНАЙСЯ СВОЄ МАЙБУТНЄ!
-Вийшло. Уперед. -Ой!
Ні.
Ти не винен.
Не зараз, Майлзе чи Піклзе, чи хто ти там.
-Що це в нього в роті? -Що ти маєш?
-Це оригінальна лінза. -Майлз підняв і поклав у кишеню Санти!
-Ще є десять секунд. -Люблю тебе, маленька сороко.
-Нумо! -Нумо!
Давай.
Давай. Вайяте, швидше.
Добре. Готово.
-Вийшло. -Загадайте вернутися у свої тіла.
Скажіть усі разом: «Щасливого Різдва».
Мамо?
Ти — це я.
Не розумію. Я не відчув змін.
Я теж.
Не спрацювало.
Нічого.
Усе гаразд, діти.
Дякую, що підкинули.
До речі, ми зробили те, що ви сказали.
Ми полагодили телескоп. Це не спрацювало, але…
Я нічого не казала про телескоп.
Я казала відновити розбите.
Що ж,
веселого Різдва, Анджеліко.
Веселого Різдва, Сісі.
Я забула про подарунки.
Нічого, мамо.
Що б не сталося далі,
ми разом.
Тато.
Білле!
Так?
Піклз?
Прокидайтеся.
Здається, ми повернулися.
Сісі? Вайяте? Здається…
Так. Вони повернулися. А ти?
Це ти?
Дивіться, сніг падає.
-Сніг падає? -У нас вийшло!
Це диво!
Ой, мої коліна!
-Малюче! Як же ж класно. -Я знову можу їсти морозиво.
Можеш. Їж морозиво скільки завгодно.
Привіт, малюче. Так!
Це ти, наш прекрасний песику?
-Вайяте? -Мамо.
-Сісі. -Тату.
-Так! -Моє прекрасне тіло.
Ох, синку.
Тату, прийшов імейл.
З Єлю пишуть, я ще не готовий.
Аріано, привіт.
Привіт.
З Різдвом.
Містер Омелько.
Таким чином я буду з тобою, коли поїдеш.
Узагалі-то, я не їду.
Але нічого страшного, тому що
за останні кілька днів у мене був час зрозуміти, що для мене важливе.
І Єль нікуди не дінеться.
Якщо я поїду зараз, то пропущу надто багато.
Що, наприклад?
Обмінювання містером Омельком
із тобою.
Жартуєш? Отак ясно, що це торт.
У «Майнкрафт» потім?
Так, звісно.
Давай із мого сервера. Твій трохи захаращений.
Неправда.
Перепрошую. Це тут живе Сісі Вокер?
Так. Зараз її покличу.
Дякую.
Сісі, Алекс Салліван, представник збірної США.
Містере Салліване, я знаю, хто ви.
Мій рейс затримали через хуртовину,
тож я вирішив повідомити тобі новину особисто.
Ми хотіли б дати тобі ще один шанс.
-Справді? Навіть після тієї жахливої гри? -Ми шукаємо в гравцях дві речі.
Гарний футбол і гарний характер.
Я бачив твої оцінки. Знав, ти класна футболістка.
Але коли ти замість бити переможний гол помогла травмованій суперниці,
я побачив серце.
Мати рідна.
Можете зачекати секунду?
Агов, мамо?
Це диво.
Це представник збірної США. Він запропонував мені ще один шанс.
Але я кажу «ні», правда?
Стривай. Ні.
-Угу. Вибачайте… -Чекай, ні, ми кажемо «так».
Ти маєш погодитися.
Слухай, якщо ти любиш футбол,
я буду на кожній грі.
Справді?
Так. І спробуй зупинити мене!
Дякую!
Я зовсім не зрозумів…
-Так! -Так.
Супер.
-Це твоє. -Народ!
Спасибі.
-Побачимося на випробуваннях. -Щиро дякую.
Веселого Різдва.
Молодець, Сісі.
-Що? -Боже!
Це щось неймовірне!
Щасливого Різдва, Вокери!
ЩАСЛИВОГО РІЗДВА ВОКЕРИ
Співчуваю, ти цілуєш свою матір,
яка ще є твоєю сестрою.
-Співчуваю… -Нічого, пусте.
Ми от познайомились,
і ти схожий радше на чоловіка середнього віку з посереднім інтелектом.
-Низьким. -Від посереднього до низького.
Десь як в Едварда Гелмса.
Куди ви точно проходите?
А ви…
Камера! Мотор!
Пий по-негарному, і вийде.
Я не… Я 50-річна витончена жінка.
Мати Василева.
Як же гидко. Боже!
Я невдячне дівчисько,
яке не уявляє, на які жертви йдуть заради мене.
Камера! Мотоцикл!
Вибач? Я не чую, у мене навушники.
Кинула йому в лице. Він спіймав і кинув назад.
Я відбивала. Ти врятувала мій шлюб.
Підколінний м'яз!
Біжіть без мене.
Вам нема про що переживати. Ваше цуценя й малюк у дуже вправних руках.
Вибачте.
Вони нас уб'ють? Вони мене лякають.
Вернеш волосся на ноги?
Ще раз.
Ось так треба, дівчата.
Не думала, що життя так складеться.
-Усе буде гаразд. -Тренерко?
-Так, Сісі? -Я задихаюся.
Сміється він.
Прошу, вийди й більше не вертайся.
Вона того?
Емма.
-Емма. -Ой, *****.
Супер.
-Отак… -Ага.
Я знову проходжу очищення: просто їм усе,
кінець історії.
Поцілуй мене.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський