Dnešní program nás zavede do zákulisí, kde budeme z první ruky
od počátku do konce sledovat vznik nové hry inscenované na americkém jevišti.
Asteroid City neexistuje.
Je to fiktivní drama vytvořené výslovně pro toto vysílání.
Postavy jsou smyšlené, text hypotetický,
děj apokryfická fabulace,
ale společně podávají autentickou zprávu o fungování moderní divadelní produkce.
Náš příběh samozřejmě začíná u barvicí pásky.
Conrad Earp, dramatik, rodák ze severního Wyomingu.
Proslulý pestrými poetickými popisy života ve Skalistých horách.
Nicméně, sledovat muže píšícího na stroji je pramálo zábavné.
Přeskočte proto trýznivé měsíce osamělého psaní, korigování, cizelování,
redigování, přepisování, překopávání, poflakování a plonkového popíjení
a připojte se k našemu ansámblu při první čtené zkoušce.
Místo: Tarkingtonovo divadlo, 345 South Northwest Avenue.
Na scéně autobusová zastávka v poušti na půli cesty mezi Vyschlou roklí
a Vyprahlou planinou.
Hlavní dekorace tvoří bistro s dvanácti stoličkami,
čerpací stanice s jedním stojanem a motel s deseti chatkami.
Levá zadní část jeviště: Tomahavkové hory,
nejvyšší vrchol 3350 m n. m.
Pravá zadní část jeviště: nedostavěný nadjezd, který se klene do výšky 6 metrů
a pak končí ve vzduchu za silničním zátarasem.
Uprostřed vepředu: kráter o hloubce a průměru sto metrů
obehnaný nízkým drátěným plotem.
Mimo jeviště v dálce: nákladní vlak s 650 vagony, který rachotí kolem
rychlostí 8 kilometrů v hodině.
Poznámka pro vrchního osvětlovače: svit pouštního slunce není teplý ani chladný,
zato zcela průzračný
a především nemilosrdný.
Obsazení: Augie Steenbeck, válečný fotograf, raný čtyřicátník.
Jeho syn Woodrow, 14 let, zvaný též Mozkovna.
Midge Campbellová, pozdní třicátnice, filmová herečka.
Její dcera Dinah, 15 let.
June Douglasová, učitelka. Nad ní Montana, dělník na ranči.
Grif Gibson, pětihvězdičkový generál.
Sandy Bordenová, Roger Cho, JJ Kellogg,
Clifford, Ricky, Shelly.
Stanley Zak, 65, penzista.
Děj se odehrává v září roku 1955.
První dějství. Pátek ráno, sedm hodin.
Druhé dějství. Nazítří.
Třetí dějství. O týden později.
CinemArt uvádí
JADERNÁ HLAVICE O SÍLE 10 MEGATUN VAROVÁNÍ: NEODPALOVAT
BEZ SOUHLASU PREZIDENTA
„Asteroid City. Počet obyvatel 87.”
KÁVA, SNÍDANĚ, OBĚDY, TEPLÉ VEČEŘE
„Motel”
NÁJEZD UZAVŘEN NA NEURČITO
ČERPACÍ STANICE
SEM DOPADL PŘED 5000 LET "METEORIT ZE SUCHÝCH PLÁNÍ"
KRÁTER
PRVNÍ JEDNÁNÍ
SCÉNY I AŽ III
Je to mrtvej had, placatej had.
Šťouchni ho do hlavy klackem.
Myslím, že nejspíš snědl myš.
Pět porcí lívanců a jednu černou kávu.
-Komu se chce čurat? -Nikomu. -Mně ne.
Průměrná rychlost 25 metrů za vteřinu. Vysoká spotřeba kvůli odporu větru.
Nejspíš kvůli zahrádce. Spočteno z dat před ztrátou výkonu, samozřejmě.
Co si dáte k pití, princezničky?
-Nejsme princezničky. -Já jsem upírka. -Já jsem mumie pohřbená zaživa,
-která vstala bezhlavá z mrtvých. -Já jsem víla.
Co takhle sklenici jahodového mléka?
-Co to bylo? -Další test atomové bomby.
Tuhle kombinaci symptomů jsem u modelu Estate ’52 viděl už dvakrát.
V prvním případě stačila k rychlé opravě součástka v hodnotě 75 centů.
V druhém případě byla nutná náročná a nákladná demontáž a repasování
kompletního hnacího ústrojí a mazacího systému, což nepomohlo.
Motor vybuchl, karosérii jsem očesal a součástky prodal do šrotu.
Tamhle je.
-Ale kterou poruchu máme my? -To hned zjistíme.
-Je to ten první případ. -Co jsem dlužen? -Nic. Deset dolarů za odtah.
Co je to?
Nevím.
Myslím, že máte třetí problém, který jsme dosud neviděli.
-Dům pana Zaka. -Romule, tady je Augie Steenbeck.
-Dobré jitro, pane. Brána je otevřená. -Ne, my tam nejsme. -Vy tu nejste?
-Smím mluvit s panem Zakem? -Ano, pane Augie.
-Vy tu nejste? -Ne. Auto vybuchlo. Přijeď pro holky.
-Auto vybuchlo? -Některé součástky vybuchly.
-Přijeď pro holky. -Nejsem šofér. Jsem dědeček.
Kde jste?
V Asteroid City. Farm Route 6, 75. míle. Přijeď pro holky.
-Já tu musím zůstat s Woodrowem. -O čem to mluvíš? -O tamtom. Jsme tu.
VÍTÁME MLADÉ POZOROVATELE HVĚZD
-Haló? -Jak to přijali?
Nijak.
-Ne? -Ne. -Ne! -Ano.
-Tys jim to ještě neřekl. -Ne. -Slíbils to. -Já vím.
Nenastala vhodná chvíle.
Vhodná chvíle...
nenastane nikdy.
Jsi v pořádku?
Ne.
Tys mě nikdy neměl rád, viď?
Nikdy jsem tě neměl v lásce.
-Podle tebe ji pro mě byla škoda. -Ano. Oba říkáme totéž.
-Natankuj cadillac. -Dobře. -Řekni jim to. -Řeknu.
Budu tam, až tam dorazím.
Auto je kaput. Andromedo, prošátrej to pod koberečky. Honem.
Pandoro, prošátrej postranní kapsy. Cassiopeo, prošátrej škvíry mezi sedadly.
-Nic tam nenechte. Co ty na to, Woodrowe? -Že je to kapku smutné.
SCÉNY IV A V
„Autobusové nádraží”
„Vyschlá rokle Vyprahlá planina”
Přestávka 13 minut!
Nástup!
-Jeden. -Dva. -Tři. -Čtyři.
-Pět. -Šest. -Sedm. -Osm.
-Devět. -Deset. -Všichni přítomni.
-Vzdáme dík za bezpečnou jízdu. Billy? -Otče, děkujeme ti za tu boží cestu busem.
V balení sušenek jsem našel píšťalku na psa a mapku 13 původních kolonií.
Taky jsme viděli kojota, kterého kamion rozplácl jako palačinku.
Panečku! Jo, a řidič musel dvakrát zastavit, protože Bernice blinkala.
-Nene! -Amen. -Amen. -Amen.
Oběd. Postavit do řady.
Šmarjá, to je hic.
Jsi v poušti. Cos čekala?
Nevím, co jsem čekala, ale vadnu jako petúnie.
-Lidé nevadnou. -Ne? -Ne, vadnutí je jev, kdy okvětní plátek...
-Vsadíme se? -O co?
-Že sním tuhle papričku. Je to pokus. -Nedělej to.
-Papričku. -Ježkovy voči. To je Midge Campbellová.
-Kde? Kdo? -Za tebou. Nedívej se tam.
To bude asi její bodyguard.
Pan Cho, že? Zdravím! Máte chatku číslo sedm.
Tedy stan číslo sedm. Zde je klíč, ale nejsou tam dveře. Jen stanová plachta.
-Stan? -Ano.
Modernizoval jsem elektrické rozvody.
Lepší osvětlení, větší příkon pro zmrzlinovač, elektrický lapač hmyzu.
Bohužel došlo k chybě a chatka č. 7 do základů vyhořela. Teď je to stan.
-My nechceme spát ve stanu. -Ovšem, rozumím.
Ale budete mít veškeré pohodlí. Má ten mladík těžkosti?
-Má žízeň. -Ovšem, rozumím.
Jaký si přejete džus? Jablečný, pomerančový nebo rajčatový?
Mohu vám pomoci, pane?
-Ta pekelná piksla mi spolkla čtvrťák. -To si vyprošuji.
Nejspíš se divíte, proč jsme nesbalili kufr i mamince.
Protože s námi na tenhle výlet nejede.
Nemůže.
Těžce ochořela.
A řečeno bez obalu, po všech operacích, terapiích a zákrocích,
po dvou letech zápolení a utrpení svojí chorobě podlehla.
Omlouvám se. Nevěděl jsem, jak vám to mám říct.
Tehdy ani později.
Nevěděl jsem, co dělat. Nenastala vhodná chvíle.
Chceš říct, že matka před třemi týdny umřela?
Ano.
Kdy se vrátí?
Už se nevrátí.
Řekněme, že je v nebíčku,
které podle mě neexistuje, ale vy jste episkopálové.
Pojďte sem, obejmu vás.
Stačí. Posaďte se.
Ty už jsi to věděl, Woodrowe?
Myslím že ano.
Byla dlouho nepřítomná.
Jo.
Bude zase dobře. Dědeček už je na cestě.
Budeme u něj nějaký čas bydlet. Teprve se uvidí, jak dlouho.
Máma je uvnitř?
Jo. Je v té dóze.
Zpopelněná.
Jsme teď sirotci?
Ne, protože já jsem pořád naživu.
Když umřel můj otec, matka mi řekla: „Je ve hvězdách.”
Opáčil jsem: „Nejbližší hvězda kromě tamté je 4,5 světelných let daleko
a povrchová teplota je tam 5000° Celsia.
Táta není ve hvězdách. Je v zemi.”
Myslela si, že mě to utěší. Byla ateistka.
A ještě řekla něco nepravdivého: „Čas zhojí všechny rány.”
Ne. Může sloužit leda jako náplast.
A vy máte zcela zkreslený pojem o čase.
Kromě Woodrowa nikdo z vás nechápe ani to, co znamená 15 minut.
Patnáct minut je 6200 hodin.
Jak říkám.
Není to tvoje vina.
Kdybyste si teď mohli dát cokoliv na zub, co by to bylo?
Postava Augieho Steenbecka v našem smyšleném příběhu
měla být již navždy nesmazatelně spojena s hercem, který tuto roli „vytvořil”,
s bývalým tesařem, kterého objevil v malé roli režisér hry Schubert Green.
Korespondenci mám vyřízenou, Analisse. Přineste mi prosím koktejl a léky.
Je tu ten pán, kterého doporučil pan Green.
Ne. Pošlete ho pryč. Ubytujte ho v nějakém hostinci a ať přijde ráno,
ale ne před jedenáctou.
Okamžik prvního shledání mezi dramatikem a hercem se v naší květnaté mluvě
stal látkou divadelních legend.
Čas a místo: pozdní podzim, pozdní odpoledne,
přímořská víska nedaleko velké metropole.
Prosím opět za prominutí, ale slečna Watsonová vám neřekla,
že jsem indisponován?
Já vím, ale ta zmrzlina by roztála.
-Co je to? -Vaše gusto, myslím.
Angreštové tornádo z Frosty Spoon.
Zabalil jsem ji do pilin, novin a burákových slupek.
Neměl byste plýtvat kapesným na starého blouda.
Dali mi deset dolarů na autobus, koupil jsem půl kbelíku,
jel stopem a drobné ztopil.
Chladná a chutná.
-Jak dlouho jste ve službě? -Cože? O čem to mluvíte?
Pokud nemám zkreslené informace, ty pruhy označují hodnost
rotného druhé třídy.
Ne. Jsem voják č. 3 ve hře Ztrápený trubač troubí blues. Ale dnes byla derniéra.
-Ach tak. Takže majetek kostymérny. -Už ne.
Jaká vlastně byla?
Ta hra? Stála za prd. Smím otevřít okno?
Beze všeho. Je tu parno, že?
I sedmikrásky a pryskyřníky vadnou... Tohle okno se zasekává.
Zasekává se!
Vy jste mi rozbil okno.
Proč si Augie popálí ruku o grilovací plotnu?
Popravdě řečeno sám nevím. Vůbec jsem to neplánoval.
Prostě se mi to tam připletlo. Zdá se vám to příliš výstřední?
Já to chápu tak, že hledal omluvu, proč mu srdce bije jako splašené.
To je zajímavý pohled na věc. Náramná myšlenka.
Možná by to měl říct. Je to výborná replika.
Nebo spíš ne. Není to nutné.
Je to realita, nejsme sami. Ten mimozemšťan ukradl asteroid.
Ten byl dlouho považován za odštěpek měsíce hypotetické planety Magnavox-27
a nyní je podle encyklopedie považován za zbloudilou trpasličí kometu.
Ona by mu bezesporu něco řekla. Jsem si tím jist. Tvoje matka, myslím.
Přiměla by ho sdělit nám tajemství vesmíru nebo by na něj zaječela nebo ho rozesmála.
Měla by nějakou hypotézu.
Připomínáš mi ji víc než dřív.
Ona nebyla stydlivá.
Z toho vyrosteš.
Mimochodem, tvoje sestry jsou možná taky z jiné planety.
Tvoji matku jsem poprvé potkal, když jí bylo teprve 19 let.
Kouřila, četla paperback a koupala se v plavkách na rezavém požárním schodišti
o patro a půl níž pod mým stanovištěm.
Občas mám pocit, že ji pořád slyším tady,
jak dýchá ve tmě.
Kdo ví, Woodrowe?
Možná je ve hvězdách.
Jste dokonalý.
-Ano? -Ano.
SCÉNY VI AŽ IX
MLÉČNÉ KOKTEJLY
Počkej, pardále!
-Hernajs. -Safra!
Kdy jede další?
V neděli ráno, myslím.
Napij se džusu.
Vy jste mě vyfotil.
Proč?
Jsem fotograf.
-Nezeptal jste se na svolení. -Nikdy se neptám. -Proč ne?
Protože pracuji v zákopech, na bitevních polích a ve válečných zónách.
Vážně?
-Takže jste válečný fotograf? -Většinou.
Někdy fotím i sportovní akce. Jmenuji se Augie Steenbeck.
Co s ní uděláte? S tou fotkou.
Pokud se povede, zkusím ji prodat nějakému časopisu, když se ptáte.
„Midge Campbellová jí vafli.“
Dejte mi ji napřed ke schválení.
Tohle je Dinah.
-Tohle je Woodrow. -Mám dotaz.
-Postřelili vás někdy? -Jestli mě někdy...
Jednou nebo dvakrát. Jen škrábnutí.
Jednou taky schytal šrapnel do týlu. Ukaž jí to.
Mimochodem, ještě jsem vám neodpustila.
SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
Vítá vás Divize americké armády pro vědu, výzkum a experimenty
ve spolupráci s Larkingsovou nadací. Zdravíme vás.
DEN ASTEROIDU - 1955
VYZNAMENANÍ POZOROVATELÉ HVĚZD
Rok co rok slavíme Den asteroidu na počest 23. září 3007 př. n. l.,
kdy na Vyprahlou planinu dopadl meteorit.
„Meteorická ruda z vesmíru“
Na programu třídenních oslav je prohlídka zmodernizované observatoře
s dr. Hickenlooperovou a jejím týmem,
pikniková večeře s chilli a párky a večerní ohňostroj.
Před dnešní půlnocí pak pozorování astronomické trojtečky ve vrcholné fázi
a po pondělním banketovém obědě udělení stipendia dr. Hickenlooperové.
Nyní začnu předávat pamětní medaile, ale napřed pronesu proslov,
jehož vázaný výtisk obdržíte jako suvenýr.
Kapitola první. Každé ráno jsem šel do školy 29 kilometrů, podojil kozy,
oškubal kuřata, šel za školu, chytal světlušky, koupal se nahý v napajedle,
večer se modlil a dvakrát týdně dostával rákoskou. To byl život.
Kapitola druhá. Můj otec šel do války, která měla ukončit všechny války.
Neukončila. To, co z něj zbylo, se vrátilo v truhle zabalené do vlajky.
Konec druhé kapitoly.
Pak jsem šel do důstojnické školy a dvacet let uteklo rychle jako sen.
Manželka, syn, dcera, pudl.
Kapitola třetí. Další válka. Údy létaly vzduchem jako popcorn.
Vypoulené oči, obrazně i doslova.
Muži vystupující pod korunami palem v havajských sukýnkách. To byl život.
Do toho jiný příběh. Jistý muž si vymyslí číslo, vydělí ho bilionem,
vrazí ho do druhé odmocniny z obvodu Země, vynásobí rychlostí štěpeného atomu
a voilà! Pokrok.
Nejsem vědec. Vy ano. Konec třetí kapitoly.
Mladí hvězdáři a vesmírní kadeti, fascinovaně sledujeme,
jak se pouštíte na neprobádaná území mysli a ducha.
Pokud chcete vést tichý a poklidný život, narodili jste se do nesprávné doby.
Konec proslovu.
„Den asteroidu. Za silnou Ameriku.“
Berte na vědomí. Všichni ručíte za svou vlastní bezpečnost.
Během názorných ukázek dbejte maximální opatrnosti.
Ricky Cho získává za svou práci na poli aeronautické indukce
Stuhu supernovy za zdar.
Clifford Kellogg získává za svou práci na studiu rozpadu částic
Odznak černé díry za triumf.
Dinah Campbellová...
K růstu nepotřebuje sluneční, ale kosmické záření.
...získává za svou práci v oblasti botanické akcelerace...
Bohužel jsou pak všechny rostliny jedovaté.
...Šerpu rudého obra za poctivost.
Shelly Bordenová získává za svou práci v říši minerální fabrikace...
Syntézou jsem vyrobila mimozemský prvek. Bude zařazen do periodické tabulky.
...Vavřínový věnec vzdálené mlhoviny.
Woodrow Steenbeck
získává za svou práci ve sféře astronomické projekce...
Možná to najde uplatnění při vývoji mezihvězdné reklamy.
...Medaili bílého trpaslíka za úspěch.
Zde naše prohlídka končí. Děkuji vám za pozornost
a děkuji Larkingsově nadaci za jejich štědrou finanční podporu.
-Co znamenají ty impulzy? -Cože? To pípání a blikání?
Nevíme. Nedešifrovatelné radiové vysílání z kosmu.
-Nejspíš jen vějička. -Mění se to někdy?
Nevím o tom.
-Možná je to datum. -Datum? -V galaktickém kalendáři. -Možná.
Mary, možná je to datum v galaktickém kalendáři.
-Cože? Páni! -Je tam vždy dnešní datum?
SCÉNY X AŽ XII
Děkujeme ti za kečup a děkujeme ti za hořčici.
Děkujeme ti za čalamádu a děkujeme ti za cibuli.
-Děkujeme ti za okurky... -Nástup!
-Jedna. -Dvě. -Tři. -Čtyři.
-Pět. -Šest.
-Dwighte? Kde je Dwight? Dwighte! -Osm.
Šance na mimozemský život v celém vesmíru je menší než 0,0000 %.
To je vědecký fakt. Když pomineme vesmírné brouky a mikroskopické červy.
-Důrazně nesouhlasím. -Já taky. Není to vědecký fakt.
-Není to ani číslo. -Podejte okurky. -Jaké je to chilli? -Potřebuje přiostřit.
Vezměte v úvahu konstanty: nekonečný prostor a nezměřitelný čas.
Pravděpodobnost se zvyšuje násobkem nekonečna.
-Odkud to máte? -Z koktejlového automatu. -A ten je kde? -Koktejlový automat?
Vidíte něco skrz ta černá skla?
Šmankote.
-Čím jste si to vysloužila? -Ničím. -Kdo vás praštil? -Nikdo.
To je líčidlo. Abych se vžila do postavy.
Jak vaše postava k tomu monoklu přijde? Ve scénáři.
-Ve scénáři to není. Má ho na duši. -Aha.
-Aspoň teoreticky. -Monokl na duši. Jasně.
Larkingsova nadace si nárokuje trvalá a nezpochybnitelná práva.
Práva na všechny patenty a vynálezy ze všech přihlášených projektů.
Náctiletí jsou výjimka. Všechny projekty patří strýčku Samovi.
Říkám tomu: „Tři oběhy orbitu bez shoření v atmosféře.“
Proč tam sedíš tak sám?
Ty.
Ty se stydíš?
Jsem zastydlý. Říkali naši.
-Ty se nás bojíš? -Ne.
Provedeme osobnostní test. Jak že se jmenuješ?
-Woodrow L. Steenbeck. -Co je to „L“? -Lindbergh. -Probodněte ho pohledy.
Souhlasím. Je stydlivý, ale nebojí se nás.
Pojď sem k nám, Woodrowe.
-Tak Mozkovna, jo? -Jo, Mozkovna.
To se rozumí samo sebou, ne? Všichni ví, že jsme abnormálně inteligentní.
To je pravda. Tu přezdívku mi vymyslela matka.
Podle ní to mělo být vtipné, ale není to tak k popukání jako původně.
-Vážně? Proč? -Protože tehdy žila. Teď je mrtvá.
Haha.
Jaká byla?
Moje matka?
Byla...
Taková.
Kdys o ni přišel?
Oficiálně dnes ráno, ale myslím, že jsem to věděl už dřív.
Servus!
-Co děláš tam nahoře? -Vychutnávám si pouštní povětří.
-Vsadíme se? -O co?
Že skončím z tohohle bungalovu. Je to pokus.
Ne.
Miluju gravitaci. Je to momentálně můj nejoblíbenější fyzikální zákon.
Jevištní cháska, tlupa trubadúrů a nonkonformistů,
kteří vedou nekonvenční a někdy i riskantní životy,
jež napájejí a naplňují jejich umělecké ambice
a vrhají světlo na lidské pachtění.
Další obraz. O deset týdnů později, předvečer předpremiéry „Asteroid City”,
salonní kupé rychlíku Apač mířícího ke kalifornskému pobřeží.
Je otevřeno.
Schubert říká, že se musíte vrátit.
Pokud jsem pro něj tak důležitá, proč tu není osobně?
Nejspíš má moc napilno, než aby vás uháněl. Poslali mě. Víte, kdo jsem?
-Myslím, že ano. Jsi záskok. -Správně. Když dovolíte...
Řekl, že když budete plakat, mám vám přečíst tenhle.
Ne, to není on. Tenhle je pro případ, že budete nepříčetná.
Dej mi oba.
-To neříkal. Říkal, abych... -Dej mi oba.
„Řekni jí, že je nafrněná snobka, i když k tomu nemá kloudný důvod.
Když bude držkovat, držkuj taky. Řekni jí, že je neurotička
-s komplexem Achillovy paty.“ -To je ten druhý.
„Řekni jí, že se opírá o svou krásu jako o vratkou berličku.
To je její největší slabost. Řekni jí, že má potenciál dosáhnout skutečné velikosti,
ale jsem si absolutně jist, že jí nikdy nedosáhne.“
Ještě něco?
Říkal, že pokud budete klidná a vyrovnaná, což podle mě asi jste,
znamená to, že se nejspíš vrátit nechcete a mám vám dát tohle.
-Přečti to. -To neříkal.
Tenhle je prý soukromý. Je to jen mezi vámi. Říkal, že...
„Milá Kim,
promiň, že jsem na tebe křičel, že jsi rozmazlená čubka bez talentu
a vyhodil ty sklenice z okna.
Vždy jsem tě považoval za nejnadanější žijící herečku s pronikavou inteligencí
a ryzím charakterem, takže tyto výroky a činy nereflektují mé skutečné pocity.
Ano, možná jsem manipulativní had, jak jsi mě jednou za mými zády nazvala,
mám totiž své zdroje, ale miluji tě jako svou sestru,
pominu-li tu prvotní epizodu v koupelně, která se již nikdy neopakovala.
Nikdy jsem ti nechtěl ublížit ani se tě nijak dotknout,
leda bych to použil jako jeden z mála nástrojů,
které mám k dispozici pro svou práci. Odpusť mi.
Zítra večer bude předpremiéra s tebou či bez tebe.
Bez tebe čeká celý náš ansámbl a rovněž i křehkého génia jménem Conrad Earp
naprostá katastrofa a tragická kalamita.
Pokud dorazíš, čeká tě životní úspěch, na čemž však pramálo záleží.
Jediné, na čem záleží, je život prožitý na jevišti a naše přátelství.
Tvůj služebník, režisér, a smím-li být tak smělý, tvůj oddaný mentor.
Schubert Green.“
Jak se jmenuješ, záskoku?
Jeli celou noc až do Ohia, pak vystoupili, chytili zpáteční let
a dorazili dvě hodiny před otevřením opony.
Talentovaný záskok okamžitě nahradil původního Woodrowa.
Silně pochybuji, že se plastelína vaší dcery podobá čemukoliv z vesmíru.
Není to plastelína. Jmenuje se to žužonium.
-Je to znamenité. -Díky. Zásluha stroje.
Co sakra víte o astrogeologii, JJ, ať už to znamená cokoliv?
-Já ho jen udržuji. -Její práce stojí na... -„...chatrných a přežitých poznatcích.“
-No dovolte? -To není můj názor.
Mně se ta plastelína líbila. Vlastně žužonium. Jen cituji jeho.
Mimochodem, projekt vaše syna nás dnes málem všechny zabil.
-Co váš elektromagnetický paprsek smrti? -Zbraň musí být smrtící.
-Takže to přiznáváte. -A do toho Mozkovna a jeho vlajka.
Chce snad rozpoutat 3. světovou válku?
Náš tryskový postroj je zcela bezpečný. Mohl by s ním létat i osmiletý kluk.
Například Rickyho bratranec Chip s ním letěl a překonal výškový rekord.
Vaše děti jsou zvláštní, že? V porovnání s normálními lidmi.
-Ano. -Správně. -To je pravda.
Druhý v pořadí zopakuje první jméno a přidá k němu další,
třetí v pořadí řekne obě jména plus jedno nové
a další v pořadí pokračuje a takhle pořád dokola.
Je to paměťová hra. Chápete? Já začnu. Kleopatra.
Kleopatra, Džagadíščandra Bose. Takhle?
-Přesně. -Jasně.
Kleopatra, Džagadíščandra Bose, Antoni van Leeuwenhoek.
Kleopatra, Džagadíščandra Bose, Antoni van Leeuwenhoek, Paracelsus.
Kleopatra, Džagadíščandra Bose, Antoni van Leeuwenhoek, Paracelsus,
-Kurt Gödel. -Vídeňský kruh. -Rakouský logik.
Správně.
Kleopatra,
Džagadíščandra Bose,
Antoni van Leeuwenhoek,
Paracelsus,
Kurt Gödel,
William Bragg.
-Který? -Jsou dva. -William Henry Bragg.
-Já mám radši syna. -Otec je lepší.
Kleopatra, Džagadíščandra Bose,
-Antoni van... -Leeuwenhoek.
Paracelsus,
Kurt Gödel,
William Henry Bragg.
-A ještě nové jméno. -Lord Kelvin.
Kleopatra, Džagadíščandra Bose, Antoni van Leeuwenhoek, Paracelsus,
Kurt Gödel, William Henry Bragg, lord Kelvin, Midge Campbellová.
-Smím říct ji? -Pokud je to reálná osoba, tak koho chceš.
-Kleopatra, Džagadíščandra Bose. -Včetně mojí matky. -Zbožňuju ji.
Jsem na řadě. Džagadíščandra Bose, Antoni van Leeuwenhoek, Paracelsus, Kurt Gödel,
William Bragg, otec, lord Kelvin, matematický fyzik,
Midge Campbellová, tvoje matka, Konstantin Ciolkovskij, raketový vědec.
Nevím, jestli ta hra funguje, když jsme všichni mozkovny.
-Možná to potrvá věčně. -Mně to nevadí.
Ve škole by si se mnou tuhle hru nikdo zaboha nezahrál
a navíc by říkali banální jména.
-Moje další jméno bude Diofantos. -Až na tebe přijde řada.
Zkus to pozpátku, Mozkovno. Řekni nové jméno jako první.
Hódžó Tokijuki,
Konstantin Ciolkovskij,
Midge Campbellová, lord Kelvin, William Henry Bragg,
Kurt Gödel, Paracelsus,
Antoni van Leeuwenhoek, Džagadíščandra Bose,
Kleopatra.
SCÉNY XIII AŽ XVII
Uhas tu cigaretu, Dwighte!
-Počkej. -Měli byste se stydět. Stydíte se?
Ano, milostivá, ale my jsme mu to cigáro nedali. Někde ho splašil sám.
-Dwighte! -Z automatu na cigára.
Skoro vám věřím. Jdeme.
-Tak zatím, kluku. -Zatím, Dwighte.
„Byla jsem tam vůbec někdy?“
Učím se roli.
Schváleno.
Mám tam nahou scénu. Chcete ji vidět?
-Řekl jsem ano? -Neřekl jste nic.
-Myslel jsem si to. Bez hlesu. -Je to monolog.
Začíná ve chvíli, kdy vylezu ze sprchy.
„Když sis mě vybral za sekretářku, měla jsem na účtu 111 dolarů.
Žila jsem sama s kočkou a andulkou v umolousané garsonce.
Prodala jsem auto, abych ti půjčila na zálohu na zásnubní prsten.
Bylo jaro. Nejsem zahořklá.
Vím, že nejsi zlý člověk.
Neomlouvám se, nikdy jsem tě nepodvedla.
Zapamatuj si mě jako šmouhu ve zpětném zrcátku.
Byla jsem tam vůbec někdy? Viděls mě doopravdy?
Už nevidím ani sama sebe,
ale jsem tady.
Dejme se rozvést.
Natočí se to decentně. Záběr na moje nohy zezadu s padajícím ručníkem.
Někdy to točí dubléři.
Někdy.
A nevím, jestli se mi líbí plnovousy.
Smím pořídit další fotku? Nezveřejním ji.
Já myslela, že vy se na svolení neptáte.
Nehýbat.
Ráda hraju tragické postavy týraných alkoholiček
a jednou mě nejspíš najdou mrtvou v přetékající vaně,
na podlaze prázdná lékovka a rozsypané prášky na spaní...
Ale smutné na tom je, že ve skutečnosti jsem velice nadaná komička.
-To je pravda. -Jste ženatý? -Vdovec, ale neříkejte to mým dětem.
Proč ne? Ani jsem to neměla v úmyslu.
-Dobře. Jo. Já... -To mě mrzí. -Díky.
Děti to tuší, mimochodem, ale jen matně.
„Toaletní potřeby. Polévka. Mléko. Nemovitosti“
CIGARETY, POCHUTINY, POZEMKY
Jakej kauf můžu pořídit v týhle piksle, šéfe?
Ovšem, rozumím. Tento stroj prodává půdu.
-Půdu, říkáte? -Ano. Pozemky hned za chatkami.
-Tahle piksla na limču prodává půdu? -Ano, zajisté.
Nechci rovnou tvrdit, že jste lhář, ale to zní jako nějaká kulišárna.
Ovšem, rozumím. Není to kulišárna.
Vložíte tam hotovost a obdržíte notářsky ověřený dekret na půdu.
Jak velkej štráf?
Za deset dolarů ve čtvrťácích přibližně půlku tenisového kurtu.
„Budoucí zástavba“
„Popel (1. nádoba ze 3)“
Nalij tam ten lektvar.
Virgule, fagule, brykule, baf, krikety, brikety, kokrhel, haf!
A tohle zaklínadlo vzkřísí mámu z mrtvých!
Bůh ochraňuj tyto kosti.
Co je v té dóze?
On vám to konečně řekl.
-Kdo je ten starý pán? -Děda, myslím.
-Vy si mě nepamatujete? -Pamatuju si jeho pach.
Nenecháme moji dceru pohřbenou vedle společných sprch
v motelu uprostřed pouště.
-Kazíš nám pohřeb! -Kvůli němu přijde máma do pekla!
Jestli nás budeš trápit, uděláme z tebe živou oběť.
Rozumím.
Díky za objasnění.
Mám návrh, holky.
Necháme ji v zemi do zítřejšího rána. Pak tu dózu exhumujeme,
naložíme do cadillacu a o víkendu ji znova pohřbíme na zahradě
vedle sedmé jamky v Rancho Palms, kde bydlím v krásném domě s bazénem.
-Platí? -Dobře.
Snad ji do té doby nevyhrabe kojot. Stejně s tím nic nenaděláme.
A helemese.
ASTRONOMICKÉ ELIPSY
KOMENTUJE: DR. HICKENLOOPEROVÁ
Dnes vás čeká skutečná lahůdka.
Nevím, kolik z vás už někdy vidělo astronomickou trojtečku.
Vlastně se přihlaste, kdo ji viděl.
Nikdo? Panečku. Tak dobře.
Nuže, uvnitř své refraktorové škatule uvidíte trojtečku, tři světelné body,
což zní nezajímavě, dokud si neuvědomíte, jak se těm bodům povedlo prozářit
tisíce miliard kilometrů kosmu až na ten cár černého papundeklu.
Dvakrát za 57 let, kdy to spolu Země, Slunce, Měsíc
a galaktická rovina Mléčné dráhy začnou koulet v úhlu orbitální náklonnosti,
radiační energie tří hvězdných soustav vyvolá paralelní ekliptický přechod,
čímž se bohužel nepotvrdí hypotéza o flirtu nebeských těles.
Háček je samozřejmě v tom, že výpočty nesedí.
Ale možná je dnes mezi vámi génius, který ten problém jednou vyřeší.
Úkaz začne za 30 vteřin.
Pokud na něj budete hledět přímo, a ne skrz refraktorovou škatuli,
nejenže neuvidíte kýžený efekt, ale vypálíte si trojtečku do sítnice,
nejspíš natrvalo. Vím to jistě, protože ji tam sama mám vypálenou.
Tehdy mi táhlo na dvanáct a uvědomila jsem si, že chci být astronomkou,
což je na jiné vyprávění. Jdeme na to.
To je ono.
To jsou úchvatně jasné barvy, že?
-Pastva pro oči. Vidí to všichni? -Já ne. Vidím jen svorku.
Jupí! Fachá to.
Ty jsi Shelly?
-Jo. -Zbožňuješ mě. Jakou máš hodnost?
Velící tajemnice.
-Taky jsem bývala kosmoskautka. -Páni! Co tomu řeknou v 75. oddíle?
Ten mimozemšťan ukradl asteroid.
VOLITELNÁ PŘESTÁVKA
PRVNÍ ZKOUŠKA HERCI PŘESNĚ V 8:00
(NEJLÉPE DŘÍV)
Schubert Green, narozený jako Shylock Grzworvszowski.
Režisér, přistěhovalec. Proslulý neutuchající energií
a neukojitelnou náruživostí. Jedna známá herečka o něm prohlásila,
že je „zvíře, konkrétně králík”.
A proslulý též svým dlouhotrvajícím, hlubokým a důvěrným vztahem
s úspěchem.
-Co ty na to, Lunky? -Dobrý.
Nebudu se ptát, co se tu sakra děje.
Jeho žena Polly mu během prvního týdne zkoušení utekla s hvězdným baseballistou.
Bydlím tady.
-Podepiš to. -Jen to ne.
-To je Clarkovo vysvědčení. -Cos myslel, že to je?
Myslel jsem, že už jsme rozvedení.
Zatím ne, ale dojde na to.
Zase je mezi premianty.
Bydlím ve střešním bytě u Diega. Clark je u mojí matky, byt je prázdný.
Proč se nevrátíš domů?
Asi bych neměl být v budově se skutečnými okny.
Stříhat a holit se nechávám v maskérně. Gatě mi perou v kostymérně.
Patřím sem. Prozatím.
MAJETEK ASTEROID CITY KŘEHKÉ, NEMAČKAT
Mnohem lepší. Použils tu zelenou?
Bylo to krásných deset let, Schuberte.
Nelituji ani vteřiny.
Clark tě pořád miluje.
Já tě pořád miluju.
Ale ne jako dřív?
Ale ne jako dřív.
Schubert Green bydlel ve skladu kulis Tarkingtonova divadla
během všech 785 repríz hry „Asteroid City”.
Když se nehrálo, bydlel v guvernérském apartmá hotelu Nebraska.
Poslední poznámka.
Když Midge v páté scéně třetího dějství odchází z jeviště,
ať svou repliku řekne až poté, co zavře dveře.
Možná je s námi amen.
Řeknu jí to.
Sbohem.
DRUHÉ JEDNÁNÍ SCÉNY I A II
PŘÍSNÁ KARANTÉNA! NEVSTUPOVAT (ANI NEODCHÁZET)
Už jde.
Právě jsem informoval pana prezidenta.
Mám pověření provést Plán pro prevenci průšvihu pro národní bezpečnost.
Začínám číst.
„Následující přísně tajná směrnice vešla v platnost 1. července 1950.
V případě kontaktu s inteligentní formou života z planety,
která není definovaná jako naše Země, zaveďte následující opatření.
Zaprvé. Ujistěte se, že zmíněná forma života neoperuje pod velením
žádné nepřátelské terestrické vlády.”
Myslím, že pro Rusy ani Číňany nepracuje, ale jeden nikdy neví.
-Nepůsobil tak na mě. -„Zadruhé.
Ujistěte se, že tato forma života nechce anektovat, kolonizovat, vaporizovat
nebo znárodnit zdroje z výsostných území USA.”
Pochybuju. Popadl asteroid, a frnk.
„Zatřetí. Umístěte všechny svědky do skupinové izolace na minimálně týden
neboli sedm kalendářních dnů, během nichž se podrobí
sérii lékařských a psychologických vyšetření a křížových výslechů.”
Standardní postup. Vše už probíhá.
„Začtvrté. Obšancujte oblast a zabraňte úniku informací.
Veškeré důkazy dopravte do hermeticky uzavřeného tajného podzemního skladiště
a popřete veškeré aspekty události včetně její existence na minimálně sto let
neboli 36 500 dní.”
Konec směrnice.
Srozumitelné instrukce.
-Co jim řekneme? -Komu? -Mladým hvězdářům. Vesmírným kadetům.
-Jejich matkám a otcům. -Midge Campbellové. -Midge Campbellové.
Že se to nestalo?
Ne. Samozřejmě musíme vymyslet vhodnou kamuflážní historku.
Vsadíme se?
STANICE 1 - LÉKAŘ
-O co? -Že zmáčknu to tlačítko.
NEMAČKAT
Já tě přerazím.
To je mimozemšťan, jak jí jablko. To je mimozemšťan, jak cvičí.
To je mimozemšťan v cylindru. To je mimozemšťan, jak leze na žebřík.
-To je mimozemšťan na dostihovém koni. -Vezmeme to od začátku.
Řekl jsem vám to už padesátkrát. Ten mimozemšťan sebral asteroid...
-Údajný mimozemšťan. -Vím, co jsem viděl! -Je to meteorit.
Tohle je mikrofiš vašeho školního časopisu.
Jsi podepsaný pod článkem kritizujícím ředitelovy kázeňské metody.
-Kdo byl zdroj? -Byl jsem v 6. třídě! -Odpověz na otázku! -Nejsem práskač!
-Vsadil ses! -Co jsem říkal?
SCÉNY III AŽ VII
Dobře.
Pokusím se pokračovat v původním plánu výuky.
Abychom vzhledem k okolnostem zachovali aspoň jakýsi řád.
Některé informace o vesmíru už nemusí být zcela přesné,
každopádně v sluneční soustavě je stále jen devět planet. Billy?
Akorát že teď je tam ještě mimozemšťan!
To je podle všeho pravda.
Nicméně, Neptun. Průměrem čtvrtá největší planeta.
Slunce oběhne jednou za 165 let.
-Bernice? -Možná ten mimozemšťan letěl tam?
Možná.
Myslím, že nikdo neví, kam mimozemšťan letěl ani odkud přišel.
-Ano, Dwighte? -Mně napřed připadal záludnej,
ale teď si spíš myslím, že byl z té cesty nervózní.
Dám krk na to, že tu ještě nikdy nebyl.
Tak proč šlohl ten asteroid, když je to takovej džentlmen?
To jsou všechno opodstatněné otázky, ale teď se vraťme k Neptunu,
protože jsem neměla čas udělat si přípravu na tohle téma.
-Téma mimozemšťan. -Ano.
A tím se nechci vyhýbat vašim otázkám. Chci zdůraznit, že jste v bezpečí.
Tady na Zemi jsme všichni v bezpečí. Vaši rodiče byli alespoň nějak informováni.
Amerika setrvává nadále v míru.
Ano, Montano?
Rád bych k tomu řekl svý, jestli smím, June.
Dobře.
Ten mimozemšťan je z kmene, o kterým víme houby, nemám pravdu?
Cokoliv řekneme, bude jen čirá spekulace.
Ale řeknu vám, co o tom hádám já.
Hádám, že ten chlapík nechce nikomu zkřivit ani vlas.
Hádám, že se sem vypravil, aby hodil očko na naši zemičku a zdejší lidičky.
Páč je to všetečka.
Víte, děcka, já nekoukám na bližního mimozemšťana skrz prsty.
Není to sice Američan a není to Boží stvoření z modrý planety,
ale je to stvoření odněkud a my jakbysmet.
Takže tomu chlapíkovi ukažme otevřenou náruč,
a pokud se z něj vyklube podvraťák, což hádám, že nevyklube,
bude to prácička pro ozbrojený síly USA, a ty ještě žádnou válku neprohrály.
Díkes, děcka.
Souhlasím s Montanou. Takže...
Neptun.
„Galaktohled. Model s nekonečným zorným polem.”
Kterým směrem se vydal?
Já myslím, že letěl odsud sem.
A sem.
Až...
nevím kam.
Moje máma si nepamatovala jména souhvězdí, tak si vymýšlela vlastní.
Tamto je „Ramínko na šaty”. „Kapající kohoutek”. A „Volské oko s obracečkou”.
Moje máma je sama souhvězdí. Nebo je minimálně jeho součástí.
Jeden švýcarský vědec po ní pojmenoval hypotetickou hvězdu.
-Vážně? Jak se jmenuje? -Midge Campbellová X-9 Maxi.
Zkusím ji najít.
-Tvoje máma se zajímá o astronomii? -Ani ne. Zajímá ji hvězdná sláva.
A to nemyslím nijak kriticky. Je to její práce. Být slavná.
Jejího obličeje mám plné zuby, ale miluju její hlas.
Měla by víc účinkovat v rádiu.
Já nikdy děti neměla. Občas si říkám, jestli bych si přála opak.
Mimochodem, taky jsem objevila jednu hypotetickou hvězdu.
-Kde je? -Která to je? -Přímo tamhle.
Částečně ji zakrývá ta prasklá žárovka.
-Co se stalo? -Já nevím.
Až po tobě.
Někdy si říkám, že bych se cítila víc doma mimo zemskou atmosféru.
Nepovídej. Já též.
Povedla se?
Myslím tu druhou.
Fajn.
Cítíš se jinak?
No tak, cítíš se jinak?
Necítím vůbec nic.
Ani já ne.
Nejsem dobrá matka.
Miluju svou dceru, ale nejsem dobrá matka,
protože bohužel pro ni ona není moje priorita.
Vždy už mám v hlavě něco dalšího.
Ale svou dceru miluju. Miluju všechny své děti.
Když jsme spolu, je nám spolu krásně.
Mám ještě další dceru a syna. Žijí s mým druhým exmanželem v Utahu.
Taky je vídá jen občas.
Kéž bych aspoň měla výčitky, ale tahle emoce je mi cizí,
pokud ji tedy chápu správně. Samozřejmě jsem ji už hrála.
-Ty v reálném životě nikdy nemáš výčitky? -Nevím o tom.
Jde to asi na vrub mým zkušenostem se surovci, počínaje mým otcem, bratrem
a strýci.
Já mám taky vždycky v hlavě už něco dalšího.
Většinou je to válka. Tomu lze jen těžko konkurovat, co?
Nejspíš ne.
Jednou jsem jela šňůru po základnách. Bylo to senza.
Myslím, že vím, jak nás vidím.
Myslím, že teď už vím, kdo doopravdy jsme.
Dva lidé s tragicky hlubokými šrámy, kteří nedávají najevo hloubku své bolesti,
protože nechceme. To nás spojuje. Souhlasíš?
Pojďme...
obrátit list, ano?
Je otevřeno.
-Haló? -Tady jsem.
Haló? Zdravím. Jsem váš soused. Stanley Zak.
Chci se ujistit, že vy i vaše dcera máte vše, co momentálně potřebujete.
-Díky. Myslím že ano. -Prapodivný zážitek, nemám pravdu?
-Váš bývalý agent je můj spolužák z práv. -Mort? -Ano, Mort.
Ta se povedla.
Jistěže se povedla. Všechny moje fotky se povedou.
Nicméně, jak říkám, bydlíme naproti,
jak už nejspíš víte od mého zetě. Pozdravujte ode mě Morta. A jeho rodinu.
Budu, až nám umožní kontakt s vnějším světem,
ačkoliv s ním popravdě řečeno nemluvím.
Tenhle účes vám sluší.
Kristepane.
Vidíte ten pěkný popraskaný pás půdy mezi uschlými kaktusy a vyschlým řečištěm?
-Asi ano. -To je vaše parcela. -Jak velký kus vlastním?
Jedná se o velmi zajímavý finanční mechanismus.
Přísně vzato zatím nevlastníte nic. Vlastníte akcie města.
Ve formě půjčky s padesátiletou splatností. Kterou vám nakonec prominou.
-Vsadíme se? -A co voda? -Ovšem, rozumím. Žádná tam není.
-Tohle je pouštní příležitost. -Vsadíme se? -Slyšel jsem tě.
-Je to pokus. -Mně už je to fuk.
Dělej si, co chceš. Vzdávám se.
Co je příčina? Co to má za smysl?
Proč se pořád s někým sázíš?
Já nevím.
Možná proto, že se bojím,
že jinak nikdo...
nezaznamená...
moji existenci...
ve vesmíru.
-O co se chceš vsadit? -Ano, o co?
-Že vylezu na tamten kaktus. -Panebože! -Prosím, nedělej to.
VEŘEJNÉ SPRCHY
Dobrý den.
Dobrý den. Zdravím.
My už se známe. Jsem matka té kosmoskautky, co vás zbožňuje.
-Já vím. -I když bez uniformy mě možná nepoznáváte.
V tom filmu o té couře z bordelu, která ztratí paměť a stane se pediatričkou,
-jste byla skvělá. -To je moje asi nejoblíbenější role.
-Nechápu, proč se to nikomu nelíbilo. -Ano. Já taky ne. Děkuju vám.
-Někomu se to líbilo. -Bezpochyby. Mně.
Kdo vás praštil?
V téhle scéně neúčinkuji?
Promiňte, v téhle scéně neúčinkuji.
-Kdo vás praštil? Máte to na druhém oku. -To je líčidlo.
-Spoustě lidí se to líbilo. Líbí. -O tom nepochybuju.
Napadlo mě, jestli to nebyl váš druhý exmanžel z Utahu.
SCÉNY VIII AŽ X
Když budu spát na lehátku, a ne na gauči, zbyde místo, abych si zřídil
temnou komoru v domku u bazénu. Je to jako kompromis přijatelné?
-Záleží na rozměrech. -Jsou nevelké.
Můžu vozit holky do školy v golfovém vozíku.
-Když to střihnu přes 14. týčko. -To je to hřiště tak blízko školy?
Jak můžete přemýšlet o takových věcech? Svět se od základů změní.
METEORIT ZE SUCHÝCH PLÁNÍ UZAVŘENO NA NEURČITO - KARANTÉNA
Co bude dál? Nikdo neví. Navštíví nás znova? Promluví s námi? Co nám řekne?
Proč nám ukradl náš asteroid? A byl vůbec někdy náš?
-Líbíme se mu? Nikdo neví. -To je pravda. -Co je tam nahoře?
Něco. Smysl života? Možná nějaký existuje!
Doufám, že jsi pořád episkopál.
Tys ho vyfotil, tati!
Jsem fotograf.
Episkopál!
-Opravdu nás tam chceš, Stanley? -Ne, ale vy mě potřebujete.
-Ona mě milovala, abys věděl. -Kdo říká, že ne?
Už dvanáct let jsem sám a nezapomeň, že se moje žena upila k smrti.
No a? Nechápu, co tím myslíš.
Díky své osamělosti
jsem se naučil nikoho nesoudit,
ale posuzovat lidi vlastníma, nikoliv cizíma očima,
a především vkládat bezvýhradnou víru v lidi, které miluji.
Nevím, jestli mezi ně patříš i ty, ale moje dcera a tvoje čtyři děti ano,
takže u mě můžete bydlet, jako dlouho chcete,
ať se mi to líbí, nebo ne, a podotýkám, že nelíbí.
Přestaň nám pomáhat.
Truchlíme.
Já taky.
Máš v plánu nás opustit?
Měl jsem.
-Coby přechodné opatření... -Cože? -...ale zavrhl jsem to. -Já to věděl.
-Já to čul. Nejsem kojná. Jsem dědeček. -Najal bych jim pečovatelku.
Už nemám v plánu vás opustit. Ani jako přechodné opatření,
jak jsem původně zamýšlel.
Odpouštím ti, žes to zvažoval.
MOTOROVÝ OLEJ
NÁRODNÍ BEZPEČNOSTNÍ NOUZOVÝ PLÁN X
„Meteorická vesmírná ruda”
VEŘEJNÝ TELEFON - ZABAVEN
JEN PRO OFICIÁLNÍ ÚČELY
Brývečer, vojáku.
Smím vás poprosit, abyste za mě hodil do toho automatu tenhle deseťák?
Telefonní služby pro veřejnost byly až do odvolání přerušeny.
Já vím. Jenomže před tím včerejším popraskem
jsem měl meziměstský hovor s bratránkem a operátorka mi nenaúčtovala přirážku,
protože jsem měl jen tři centy. Nechci okrádat telefonní společnost.
...i když na jeho planetě to může mít jiný význam.
To je fakt. Pokud vůbec nějakou planetu má. Možná je nomád.
Centrálo? Kismet 9770. Kdokoliv to zvedne. Děkuji.
-Haló? Kdo volá? -Dobrý večer, paní Weatherfordová.
-Tady Ricky Cho. Smím prosím mluvit s... -Ricky, je po deváté, už pije ovomaltinu.
-Nepočkalo by to do zítřka? -Obávám se, že ne, paní Weatherfordová.
Nerušil bych vás, kdyby to nebylo nadmíru důležité pro týdeník Rys.
Potřebuju ho jen na minutku.
Dobře, Ricky. Vydrž na lince.
-Vy spolu máte nějaký románek? -Skipe! Ricky Cho!
-Kdo? -Kdo? Vy. -Kdo? -Vy víte kdo.
-My? -Známe se od včerejška. -A vůbec se jí nelíbím.
Podle mě jsi dost chytrej, ale taky dost hloupej.
-Haló? -Ticho!
Skipe? Ricky. Máme sólokapra.
KONEC DRUHÉHO JEDNÁNÍ
První náznaky budoucí existence hry „Asteroid City”
byly odhaleny během speciálního semináře svolaného na autorovu žádost.
Conrade Earpe, jak ti můžeme pomoct?
Věc se má tak, Saltzie, že chci napsat scénu, v níž postavy jemně a tiše upadnou
do toho nejhlubšího a nejzasněnějšího spánku svých životů
v důsledku společného setkání s omračující nebeskou záhadou.
-Spací scéna. -Scéna se spánkem.
-Jenže nevím, jak ji napsat. -Zatím. -Zatím.
Napadlo mě, že když budeš ty a tví zázračně nadaní žáci improvizovat,
něco z toho možná vyplyne.
Koho z nich nečekala sláva?
Kontrola docházky ve třídě Saltzburga Keitela by v libovolný den
vydala na oslnivý seznam dosud neobjevených velikánů.
Linus Mao,
Lucretia Shaverová,
Walter Geronimo,
Asquith Edenová,
Mercedes Fordová.
A neoficiálně i Jones Hall.
O čem ta hra je?
O nekonečnosti a nevím, o čem ještě.
-Má nějaký název? -Zatím váhám.
Možná „Kosmická divočina”. Líbí se vám to?
Moc ne.
Jaký je alternativní název?
Jméno toho městečka v kalifornské či nevadské poušti, kde se děj odehrává.
Dobře. Je tu někdo, kdo někdy během představení usnul na jevišti?
-Před publikem? -Já.
První tři čtvrtiny 2. dějství „Velterové váhy”
jsem až do poslední půldruhé minuty strávil bez textu na masážním stole.
Při jedné repríze jsem klimbnul.
-Byl to úmysl? -Ne.
-Propásl jsi svou narážku? -Málem.
Uslyšel jsem ji, zděšeně jsem se probudil, ale text jsem znal.
-Dobrý den, Schuberte. -Dobrý den, Saltzie.
Co tě sem dnes přivádí? Nebyl jsi tu šest týdnů.
„Levandule a citrony” měly včera premiéru, a to úspěšnou, mohu-li říct.
Jsem vám k dispozici.
Co je učil? Příklad.
Spánek není smrt.
Tělo stále pracuje, vdechuje vzduch, pumpuje krev, přemýšlí.
Možná navštívíte svou mrtvou matku.
Možná se ocitnete v posteli se svou exmanželkou. Nebo manželem.
Možná vylezete na Matterhorn.
Connie, ty se probudíš s novou, do tří čtvrtin dopsanou scénou v hlavě.
Schuberte, ty se probudíš s kocovinou.
Stanou se důležité věci. Je tu co hrát? Myslím že ano.
Pojďme si tu scénu zpracovat zvenčí.
Upadněte do snu.
-Kde jsme, Connie? -A v jaké chvíli? Povídej.
Ano.
Uplynul týden.
Karanténa ještě víc oslabila jejich již tak dost chatrné chápání reality
a naše postavy začíná přemáhat přehršel prapodivných pocitů.
Informační blokáda nařízená generálem Grifem Gibsonem byla, zdá se,
nedokonalá.
TŘETÍ JEDNÁNÍ
(HRÁNO NEÚPROSNĚ, BEZ PAUZY)
„Přísná karanténa. Nevstupovat (a neodcházet)”
MIMOZEMSKÉ SUVENÝRY
„Horké párky”
UFO Z ASTEROID CITY
SOUDNÝ DEN
POZOROVÁNÍ VESMÍRNÉ LODĚ
PARKOVÁNÍ U MIMOZEMŠŤANA
ASTEROID CITY, SPECIÁL O MIMOZEMŠŤANOVI
Zvláštní vydání!
STUDENT STŘEDNÍ ŠKOLY PROMLUVIL O MIMOZEMSKÉ INVAZI
A KRYCÍ VERZI ARMÁDY
Uvědomuješ si, že tebe a tvé komplice čeká trestní stíhání za těžký zločin?
Možná dokonce za velezradu.
Poženu to až k Nejvyššímu soudu, bude-li třeba.
A vyhraju.
Tohle právě přišlo od prezidenta.
Je vzteky bez sebe. Díky moc, Ricky.
Nevím, co říct, pane generále. Omlouvám se.
Neomlouvej se, tati. Veřejnost má nárok znát pravdu.
-Dosáhls svého. -Tenhle tribunál je fraška!
-A co Steenbeck, který tu fotku pořídil? -Je na všech titulních stranách.
-Nemůžeme zatknout i jeho? -Bohužel ne.
Jednu kopii poslal hned v úterý ráno a pošťák byl rychlejší než my.
Je nevinný. Údajně vyfotil i akt Midge Campbellové.
Midge Campbellové?
Jak víte, děti, vojenské vrtulníky sem včera večer dopravily vaše rodiče.
Jsou v izolaci v té plechové boudě,
kde jim vládní vědci vysvětlují situaci, ačkoliv už to vše bylo v novinách.
Za chvíli je uvidíte v téhle průmyslové televizi.
Všechno je propojené, ale nic nefachá.
V tom případě pokračujeme ve výuce. Billy?
Já vyrobil z poklice a alobalu emzákův létající talíř.
Dobrá práce. Přesný model.
Jupiter. Pátá planeta od Slunce a největší ve sluneční soustavě...
-Ano, Bernice? -Já namalovala emzáka na jeho planetě.
Výborně. Nádhera.
Na Jupiterově povrchu vzhledem k extrémním povětrnostním podmínkám řádí...
-Ano, Dwighte? -Já o něm napsal písničku.
Teď není vhodná chvíle na hudební vystoupení. Pojďme radši...
-Ano, Montano? -Neradi rušíme, June.
Domákli jsme se, že Dwight smolí nějakou odrhovačku,
tak jsme se ji naučili hrát.
Raz, dva, tři.
Mimozemšťane, jenž jsi na nebesích,
štíhlý a vysoký
230 cm
i když víme, že nejsi náš bratr,
jsi přítel, nebo nepřítel?
Či něco jiného?
Skoč na první, skoč na druhou,
zatanči si s vesmířanem.
Dopadni na čtyři, vyskoč na tři,
buďme všichni vesmířani.
Pojďte všichni!
„Kamera č. 1 Bouda rodičů.”
V palubní přihrádce jsem našel starý nevyvolaný film.
„Autoportrét se šrapnelem”.
Začni od 45. stránky.
Cos to provedla? Jak jsi jen mohla?
Píše se tam „křičí a brečí”. Tak křič a breč.
Jak jsi jen mohla?
-Mohla jsem snad jinak? -Mohlas snad jinak?
-Na to se ptám já tebe. -Už bylo po všem. Bylas volná.
Jaký má smysl páchat sebevraždu, když už není před čím prchat?
V tom byl možná celou dobu zakopaný pes.
Chvíli mlčky hledí.
-Pak mám smést všechno z poličky. -Tak smeť všechno z poličky.
Jaká zbytečná ztráta. Pomysli na všechny lidi.
Pomysli na všechna místa. Pomysli na svět...
-Vlož do toho svůj žal. -Do toho zkoušení?
Já v tom filmu ani nehraju. Jsem válečný fotograf.
Vlož do toho svůj žal.
Dobře.
Jaká zbytečná ztráta.
Pomysli na všechny lidi. Pomysli na všechna místa.
Pomysli na svět, který jsi mohla vidět, Dolores.
Už jsem ho viděla.
Ona je duch?
To není zřejmé.
A pak...
Pak dovnitř vejde koroner, vykáže mě ven, pomalu se otočím a zavřu dveře.
Konec scény. Pálí se mi sendvič.
Moje dcera nás viděla.
Cože?
Dinah nás viděla. Tímhle oknem. Včera v tvé ložnici.
Řeklas jí, že jsme zase zkoušeli?
To mě nenapadlo. I když mělo.
Jenže už je pozdě, protože jsem všechno přiznala.
Řekla to Woodrowovi?
Těžko říct. Umí držet jazyk za zuby.
Ale nevím, jestli udrží.
Tohle není začátek vztahu, Augie.
Není?
A je snad?
-Nejspíš ne. -Ledaže by byl?
-Nelíbilo se mi, jak se na nás díval. -Kdo? -Ten mimozemšťan.
-Jak se na nás díval? -Jako že je s námi amen.
Možná že je.
Cos to udělal?
-Popálil jsem si ruku o grilovací plotnu. -Proč? -To není zřejmé.
Ukaž.
Tys to vážně udělal. Doopravdy se to stalo.
Hop!
Jak dlouho nás tu můžou držet? Tedy legálně.
Nejsem advokát, ale řekl bych, že jak dlouho budou chtít.
Museli bychom to dát k soudu a spor úspěšně vyhrát.
Půl roku až rok? A taky bychom je museli žalovat o ušlý zisk.
A co kdybychom se sebrali a odešli? Těžko by nám zabránili.
-Ledaže by někoho zabili. -Zajímavý nápad.
-Jaký má ten tryskový batoh dolet? -Zeptejte se Rogera nebo jeho syna.
Toho bohužel stíhají za vyzrazení státních tajemství.
-To mu nikdy nedokážou. -Já nikam nespěchám.
-Poušť se mi líbí. Mimozemšťané taky. -Hop!
Kde jste to vzal?
Všechny projekty jsou pod zámkem. Žádný hvězdář nesmí bez povolení...
-Ten paprsek smrti vynalezl můj syn. -Ale já mám své rozkazy. -Zpátky!
Klid, pánové. Už nejsme na Guadalcanalu.
-Uklidněte se! Ta karanténa na nás doléhá. -Já tě usmažím! -Vy jste to ukradli!
-Hergot, ať přestanou! -Přestaňte! Nařizuje vám to pan generál.
-Jste vdaná? -Ovšem.
Vynálezy později znovu zkonfiskujeme. Nejspíš po večeři.
Jen to zkuste.
PŘÍSNÝ ZÁKAZ VSTUPU
Tab Hunter, Doris Dayová, ze hry, Jack Rozparovač, ze hry,
Bing Crosby, Shirley Templeová, ze hry,
Orson Welles, Lucille Ballová, ze hry, Marlon Brando, ze hry,
královna Alžběta, Mickey Mantle, ze hry, Yul Brynner, Louis Armstrong, ze hry,
Lana Turnerová, ze hry, Betty Grableová, Ella Fitzgeraldová, ze hry,
Rock Hudson, ze hry, Jerry Lewis, ze hry,
Greta Garbo, Karl Marx, Jana z Arku, Charles Darwin, Walter Pidgeon, ze hry,
Emily Dickinsonová, Galileo, ze hry, Pilát Pontský, ze hry.
Kdo má na svědomí krádež mého radioteleskopu, přijímače signálů
a mého kompletního spektrografického monitorovacího systému?
Pokoušejí se kontaktovat mimozemšťana.
To je sice pěkné, ale co dr. Hickenlooperová?
Jestli se pokoušíte kontaktovat mimozemšťana, přiberte mě do party.
Už se vám nějak ozval?
Ne.
A co je tohle?
Americkou vlajku jsem tam dal jen z vlasteneckých důvodů.
Teď musíme vyslat smysluplný univerzální vzkaz.
-Nejen pro pozemšťany. -Už nás napadlo všechno, co se dalo.
Kříž, hvězda, čtyřlístek, litery, numera, hieroglyfy.
-Jaký má smysl promítat hvězdu na měsíc? -No právě. -Ptám se upřímně.
-Co takhle E=mc2? -To už znají. -Moc snadné.
Konečně máme šanci být ještě za života něco platní.
Už chápu. Kdo byl na řadě?
Já. Byla jsem teprve v půlce. Radši začnu znova.
Na slovíčko, Woodrowe. Ohledně nastavení spektrografu.
Můžeme jít sem?
Varovná kontrolka signalizuje, že...
Budeš něco platný ještě za života.
Myslím tímhle. Tvoje zvídavost je tvé největší plus. Důvěřuj své zvídavosti.
Dobře.
Moje laboratoř ti bude vždy k dispozici. Tedy až pomine tenhle humbuk.
-Můžeš se stát mým chráněncem. -Páni.
Třeba prokážeme hypotézu o flirtu nebeských těles a dotáhneme výpočty.
Ano! Zkusme to.
Myslím, že vidím ve vašich očích vypálené body z vesmíru.
FOTICKÁ RETINOPATIE NA PRAVÉ MACULE
Mrzí mě, žes přišel o matku. Ta moje zemřela před 46 lety, a stejně mi chybí.
Děkuju.
Už jsem podal žádost o změnu jména města z Asteroid City na Ufo Landing USA.
Naše město se může stát centrem rozsáhlé komunity hvězdářů a vesmírných kadetů.
Je to historická příležitost.
NOUZOVÉ SHROMÁŽDĚNÍ
Jak víte, program Dne asteroidu musel být minulý týden pozastaven
kvůli faktické realitě vnějších okolností. Nicméně pro vás mám oznámení.
Dr. Hickenlooperová a Divize americké armády pro vědu, výzkum a experimenty
ve spolupráci s Larkingsovou nadací oficiálně vybrala příjemce
letošního stipendia dr. Hickenlooperové.
A vy všichni pojedete domů. A to hned ráno.
Pan prezident se rozhodl zrušit prezidentským výnosem karanténu.
Rád bych využil této příležitosti - a mimochodem, všechny letošní projekty,
pominu-li svoje názorové neshody s Rickym Choem,
byly bez výjimky toho nejvyššího kalibru -,
-abych oficiálně vyhlásil... -Co se to děje? -Co se to děje?
-Já nevím. -Je znova dnes.
Byl inventarizován.
Podle směrnic Plánu pro prevenci průšvihu pro národní bezpečnost
se odvolání karantény, které jsem právě oznámil, opět ruší
nebo minimálně odkládá vzhledem k nečekané nové události, která...
Protestujeme!
NEZNÁMÉ
Protestujeme!
Proč si Augie popálí ruku o grilovací plotnu?
Já tu hru pořád nechápu.
Cože?
Kam jdete?
Hned jsem zpátky.
Nehraju ho jako mimozemšťana, ale jako metaforu. To je moje interpretace.
-Metaforu čeho? -To zatím nevím. Není to jasně definované.
Schuberte!
-Schuberte! -Ano. Děje se něco?
-Nemáte být na jevišti? -Ano, ale generál právě rozehrál scénu,
v níž prezident nepřijme jeho rezignaci. Mám šest a půl minuty do další repliky.
-Potřebuji znát odpověď na jednu otázku. -Prosím.
Hraju ho správně?
Už jsem vám to říkal, musíte zvládat moc věcí najednou.
Dýmku, zapalovač, fotoaparát, obočí,
ale když dám tohle stranou, tak celkově vzato, abych vám odpověděl...
Posaďte se.
...ho hrajete naprosto přesně.
Dokonce jste se podle mého názoru nestal Augiem, on se stal vámi.
-Připadám si ztracený. -Dobře. -Má hluboké šrámy na duši.
Mám pocit, jako by mi každý večer puklo srdce. Moje soukromé srdce.
-Dobře. -Mám v tom pokračovat? -Ano. -Aniž bych se v tom vyznal?
Neměla by se najít nějaká odpověď? Kdesi v kosmické divočině.
-Woodrowova replika o smyslu života? -„Možná nějaký existuje!”
Ano. Na to se právě ptám!
Stále tu hru nechápu.
Na tom nesejde. Jen vyprávějte její příběh.
Hrajete ho správně.
Potřebuju čerstvý vzduch.
Dobře, ale tady ho nenajdete.
Jasně.
Dobrý den.
To jste vy. Manželka, která hrála moji herečku.
Moji scénu vyhodili po jedné zkoušce.
Pořád používáme vaši fotografii.
Pamatujete si ten dialog?
Ne.
Potkáme se ve snu na mimozemšťanově planetě.
Magnavox-27. Vlastně na jednom z jejích měsíců.
Vy řeknete: „Mluvila jsi s mimozemšťanem?”
A já řeknu: „Ještě ne.”
Vy řeknete:
„Proč ne? Myslel jsem, že na něj stoprocentně zaječíš nebo ho rozesměješ.”
Já řeknu: „Nebo že se ho zeptám na tajemství vesmíru?”
Vy řeknete: „Přesně tak.”
Já řeknu: „Myslím, že je stydlivý.”
Vy řeknete: „To Woodrow taky, ale určitě z toho vyroste. Aspoň doufám. Bez matky.”
Já řeknu: „Je jen zastydlý,
ale myslím, že si za mě musíš najít náhradu.”
Vy řeknete: „Cože? Proč? Jak? Já nechci.”
Já řeknu: „Myslím, že bys to měl zkusit.
Já už se nevrátím, Augie.”
Pak mě vyfotíte, začnete plakat
a já řeknu:
„Doufám, že se povede.”
A já řeknu:
„Všechny moje fotky se povedou.”
Dobrá paměť. Proč tu scénu vyhodili?
Kvůli celkové délce? Teď jsem první dvorní dáma ve hře „Plod chřadnoucí révy”.
Zmeškal jsi svou narážku. June a ten honák se už cicmají v kombíku.
A záskok už dostává obvaz na ruku.
To jste vy. Málem jsme měli společnou scénu.
-Zdravím. -Zdravím.
Půl roku po premiéře obdržel soubor neblahou zprávu:
došlo ke katastrofální dopravní nehodě.
Conrad Earp, americký dramatik nedostižného zápalu a imaginace
zemřel v padesáti letech.
Chci napsat scénu, v níž všechny postavy upadnou
do toho nejhlubšího a nejzasněnějšího spánku svých životů
v důsledku společného setkání s omračující nebeskou záhadou,
jenže nevím, jak ji napsat.
-Probudí se jen ten, kdo upadl v sen. -Cože? -Co to znamená?
-Probudí se jen ten, kdo upadl v sen. -To není pravda. -Zopakuj to.
Cože?
-Probudí se jen ten, kdo upadl v sen. -Proč by měl? -Možná ne.
Ale ano.
-Probudí se jen ten... -...kdo upadl v sen.
Probudí se jen ten, kdo upadl v sen.
EPILOG
„Přísná karanténa! Odvolána"
Kde všichni jsou?
Dobré jitro, pane Steenbecku. Jablečný, pomerančový nebo rajčatový džus?
-Kam se všichni poděli? -Ovšem, rozumím.
Prezident nakonec karanténu odvolal. O půlnoci. Poslal všechny domů.
Vojáky, honáky, mladé hvězdáře i vesmírné kadety.
Smíte se vrátit tam, odkud jste přijel. Ráno se odhlásilo 11 hostů.
Asi jste zaspal. Mimochodem, vrátili vám vaše projekty.
-Rajčatový. -Hned to bude.
V plánu bylo, že ji vykopeme a odvezeme s sebou.
Jak jsem říkal, dózu exhumujeme.
Nemáme povolení někoho na téhle parcele pohřbívat.
-Pochybuju, že je to vůbec parcela. -Není.
-Přestaň vraždit matčin popel! -On ji zabije! -Ne.
Pomodlíme se.
Dědo!
Otče náš nebeský, děkujeme ti za život této báječné ženy,
která kdysi bývala malá holka jako tyhle tři čarodějnice ve výcviku.
-Nejsme ve výcviku. -Jsme čarodějnice. -Napůl čarodějnice, napůl mimozemšťanky.
Jako tyhle tři čarodějnice.
Neměli jsme v úmyslu trvale ji pohřbít vedle tohoto neoznačeného kaktusu,
ale už nemám sílu bojovat o její důstojnost
-a Augie taky ne. Nebo máš? -Ne.
Takže se podvolíme přání jejích paličatých dcer.
Woodrowe? Nějaké poslední rozloučení?
-Já už v Boha nevěřím. -To beru.
-Amen. -Amen.
Virgule, fagule, brykule, baf, krikety, brikety, kokrhel, haf!
Máma je v zemi. Pomodlete se za mámu.
Mami, modlíme se za tebe. Byla jsi krás...
Pět porcí lívanců a dvě černé kávy. Díky.
-Komu se chce čurat? -Nikomu. -Mně ne.
-Co takhle sklenici jahodového mléka? -Ano, prosím.
Získal někdo to stipendium?
Já.
-Kdy? -Včera večer.
Generál Gibson mi ho podstrčil ve frontě před sprchami. Asi to chtěl mít z krku.
Kupodivu je to šek standardních rozměrů. Ten velký je jen na efekt.
Páni. Gratuluju, Woodrowe. To je ohromné.
-Ty musíš být učiněný génius. -Souhlas. -Musíš být učiněná „mozkovna”.
Má to nějaké zádrhele? Je vypsaný na tvoje jméno. Jak ho plánuješ využít?
Nejspíš ho rozfofruju se svojí holkou.
Co si píšeš do toho notýsku?
-Projekt na příští rok, jen mezi námi. -To se podívejme. -Je to vůbec možné?
Midge Campbellová vám tu nechala svou adresu.
Je to jen číslo P. O. boxu.
-Co se stalo tehdy v noci? -Do toho ti nic není. -Ovšemže není.
-Ale Woodrow říkal, že mu to řekla Dinah. -Rozumím.
Její bývalý agent je můj spolužák z práv.
Každopádně nic nenamítám.
Je to kupodivu velmi nadaná komička.
To je pravda.
Další test atomové bomby.
VOLNÉ POKOJE
Woodrowe, jedeme.
České titulky Petr Putna
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL