DOHÁNYTERMÉKEKET ÁBRÁZOL
SZEGÉNY PÁRÁK
Bá!
Bá! Bá!
Bá, bá, bá!
- Pá! - Bá, bá!
Egy halom szerv anélkül, hogy öntudati szikrát kapna az agytól...
vagy egy löketnyi vért a szívtől.
Csak egy hentestál a vasárnapi ebédhez.
Nos, ki szeretné helyreállítani a szerveket?
És ki különbözteti meg az embert az állattól? Már ha van különbség.
Csak bátran!
Gyermekként kirakóztak, nemde?
Csak én tudok ördögien nehezen koncentrálni, ha egy szörny beszél?
Felülmúlhatatlan sebész.
Forradalmi a kutatása. Az apja alapította a helyet.
Honnan veszed, hogy része vagy a beszélgetésnek, Max McCandles?
A fizikai közelséged nem elég indok.
Kopj le, faszfej! Szerezz egy öltönyt!
Tényleg azt képzeli, hogy a máj oda való?
Megtudhatnám, mi célból kell visszatenni, uram?
Hogy mulattasson.
Mr. Max McCandles!
Jöjjön velem az óra után!
A dolgozata.
Tetszett, uram?
Olybá tűnt, hogy egy konzervatív elme sikerrel erőlködik a középszerűség felé.
- Köszönöm. - Asszisztens kell egy tervhez.
Örömmel elvállalnám.
- Ön vallásos? - Hiszek az Úrban.
- Bennem, vagy az istenségben? - Ez humoros, mivel ön...
A saját tréfámról van szó.
Nem kell elmagyaráznia nekem.
Sátáni teremtmény.
Nem kíván szakállt viselni?
Kravátlis kutyának néznének.
A gyerekek szeretnék.
A munka?
Igen. Jöjjön!
Úr! Úr!
Úr!
- Szervusz! - Vusz!
Bella, ő itt Mr. McCandles.
Örvendek, Bella.
- Bél. - Vér.
- Nagyszerű.
Semmi bajom.
Milyen csinos kis fogyatékos!
Agysérülést szenvedett.
Helyrehoztam.
A szellemi és a testi érettsége nincs összhangban.
A beszéde alakul. Exponenciálisan fejlődik.
Lenyűgöző.
Aprólékos feljegyzést vezetek a fejlődéséről.
Átvenné ezt tőlem?
Megtisztelő volna.
Pi!
Igen, valóban izgalmas, Bella.
"Pi". Azt hiszem, éppen...
Mrs. Prim!
Pi.
Nem szereti a heringet?
Jómagam igencsak kedvelem.
Nagyon jólesik reggelente...
Bella is vág?
Bella csak a holtakat.
Csak holt.
Szütty! Szütty!
Csag!
Ran!
Csag!
Naponta tizenöt szót tanul.
A mozgáskoordinációja roppant bizonytalan.
Estére mindig javul.
A haja kétnaponta három centimétert nő.
- Készítettem hajdiagramot. - Kitűnő.
Elmehet. Holnap találkozunk.
Uram, honnan jött a lány?
Az ön munkája az adatgyűjtés.
Ha ostoba kérdéseket is belefoglalnék, majd szólok.
"És így, midőn visszatértek az erdőből,
újra láthatta anyukáját és apukáját.
Aznap este, vacsorára tortát faltak, míg rosszul nem lettek.
Annyira örültek a visszatérésüknek."
Te én apuka, Úr?
- Én... - Prim mond, nem vagy.
Bella sehol lány.
Hol vanni? Sehol?
Te árva vagy.
A szüleid meghaltak.
Felvágtad szüleim, Úr?
Nem.
A barátaim voltak.
Bátor felfedezők voltak,
egy földcsuszamlásban haltak meg Dél-Amerikában.
Feszegették az ismert világ határait...
és megfizettek érte.
De csak így lehet élni, Bella.
Azért küldtek hozzám, hogy vigyázzak rád.
Holt?
Sajnos igen, drágám.
Szegény Bella!
De szeret Úr.
Alszik itt.
Nem.
Jó éjt, drága Bella!
Itt, szülők.
Peru, igen.
Miért toll könyv mind mogyoró?
Fel kell jegyeznem a tápanyagbevitelt.
Mennyi?
Mond Bella másik helyek!
Ez Lisszabon, Portugália.
Dél-Franciaország. Az Alpok.
Ausztrália.
Távoli és veszélyes, az emberek és az állatok miatt.
Bella akar néz világ.
Csak...
Bella!
Bella, nem hinném, hogy szabad oda felmenni.
Inkább...
Bella!
Ne!
Bella, ez veszélyes.
Bella!
Ne, Bella!
Úr!
Kimenni kell!
Kimenni? Nem, dolgozunk.
Ujja levág?
Candles vigyél! Candles!
Természetesen. Ha...
Nem.
De. Ki!
Járt már valaha odakint?
Nem.
Rendkívül szórakoztató és biztonságos világot teremtettem neki.
Most.
- Bella! - Most!
Most!
Bella!
Tudod, annyi minden megölhet odakint, Bella.
Öl holt?
Kígyók, kocsik, hegyes csőrű madarak, földrengések,
mérgező fűmagvak belélegzése.
Bella!
Bella! Nézze!
- Megöl. - Tessék?
Miért fura ujj, Úr?
Még egész kis koromban
az apám beleszögelte az ujjamat egy kis vasdobozba,
hogy lássa, képes-e késleltetni a csontok növekedését.
Nos, akkora fájdalom mellett
csak úgy tudtam abbahagyni a sírást,
ha meredten bámultam a többi ujjamat.
És pusztán megfigyelés által
képes voltam különválasztani az epidemiológiai elemeket.
Amikor apám visszatért,
döbbenten látta, hogy mosolygok.
Úristen!
Szokatlan észjárású ember volt.
Ideje indulni.
Vihar közeleg.
Miért ijesztett így rá?
Ő egy kísérlet,
és ha nem uralom a körülményeket,
az eredmények nem lesznek megfelelőek.
Állj! Úr, megyek!
Nem, Bella.
Bella akar megy fagylalt.
Nem.
Bella akar!
Az arcom. Az emberek félnek Úrtól.
Kinevetik Urat.
Úr vonzó.
Tetszik kutyafej.
Így van.
- Állj! Én megy. - Nem!
Most nem? Soha nem?
Csak nem.
- Bella! - Ne!
- Nem! Nem! - Bella!
Nem!
- Sajnálom. - Nem!
Nem! Nem!
Sajnálom, drágám.
Uramatyám!
funkcionalitás Visszafogott
Mit művelt vele?
Miért rejtegeti őt?
Mondja el, mi ez, vagy feljelentem!
Elmondom. Mert ez egy boldog mese.
Ritka olyan testhez jutni, amely holt, mégis életközeli.
A hullamerevség még nem állt be.
A test épp csak lehűlt.
Nincs pulzus.
Csak egy kis elektromosság, hogy életben tarthassam.
De nem tette.
Mit sem tudtam az eldobott életéről,
csak hogy annyira gyűlölte, hogy a halált választotta
mindörökre.
Mit érezne,
ha kirángatnák gondosan megválasztott, üres öröklétéből,
és betaszítanák az egyik hiányos személyzetű,
gyengén felszerelt tébolydába, javítóintézetbe vagy börtönbe?
Mert e keresztény nemzetben az öngyilkosság elmebaj vagy bűntény.
Milyen jogon döntenék a sorsáról?
Közben történt a részemről egy felismerés.
Minden kutatásom ehhez a perchez vezetett.
A végzettől kaptam egy holttestet,
és egy élő csecsemőt.
Nyilvánvaló volt.
Az volt?
Kiveszem a gyermek agyát,
átültetem a felnőtt nőbe, feltámasztom, és figyelek.
Jézusom!
Ő tudja ezt?
Nem.
Ki volt ő?
Fogalmam sincs.
De jobb szeretné, ha Bella nem volna a világon?
Mrs. Prim!
Bella rájön boldog, ha akar.
Te savanyú, de rendbe hozlak.
Szem csuk!
- Nem! - Csak várj! Kis idő kell.
Megfogta a csúnyámat!
Beteg!
Bella!
Bella talált valamit, meg kell ossza.
Nézd!
- Mi van, ha uborkát teszek belém? - Ne!
Bella! Bella!
Azonnal hagyja abba önmaga ingerlését!
Mi?
Civilizált körökben nem teszünk ilyet!
Ne csinálja!
Az meg mi?
Apám megfosztott a fundus- és pylorusmirigyeimtől,
így saját emésztőnedveket kell előállítanom.
Mi az ördögért tett ilyet?
Hogy megtudja, amit senki sem tudott.
Kiderült, hogy legtöbbször szükség van rájuk.
Bella...
nem ettél semmit.
Nem szabad.
Jó éjt!
Jó éjt...
Tudja, én afféle romantikus lélek vagyok, Max.
Hogy?
Mintha szerelmet látnék ön és Bella közt.
Én... ő...
Feleségül kellene vennie.
Tessék?
Azt hiszem, szereti önt.
Láttam már mások szemében a szerelmet
megfigyelőként.
Nem alanyaként persze, de látom.
Csakugyan?
Én...
táplálok iránta érzelmeket.
Hát hajlandó rá?
Vidd ki Bellát!
Bella...
én...
Furcsa érzés?
Csinál Bella.
Azt hittem...
tán arra neveli, hogy a szeretője legyen.
Hitvány, sötét gondolat, tudom.
Tehát ön nem hál együtt vele?
A spermakilövellés csupán homeosztázist indít el bennem,
ha az autonóm idegrendszer elnyújtott stimulációja kíséri,
és az endokrin mirigyek nyomása megváltoztatja a vérem összetételét,
nem csak néhány görcsös másodpercig,
hanem több napig is.
Hogyan?
Eunuch vagyok, nem tudom meghágni.
Szexuális reakció kiváltása a testemben
annyi elektromosságot igényelne, ami ellátja Észak-Londont.
Nem mellékesen az atyai érzelmeim
felülírják szexuális gondolataimat.
Elnézést kérek a sötét gondolataimért.
Korántsem sötétek.
A férfiak szexualitása, sőt, mindenkié lényegében erkölcstelen.
Nem mindenkié, uram.
El kívánja venni vagy sem?
Szeretném elvenni. Legyen a feleségem!
Fogjuk meg egymás nemi szerveit!
Ne! Ne!
Nem szeretném kihasználni önt.
Ön különleges.
Majd ha egybekeltünk.
Egy feltétellel.
Neki is kívánnia kell, megértem.
Akkor két feltétellel.
Amit most mondott,
és hogy itt kell élniük velem, mindig.
Készíttetek egy jogi megállapodást.
Szerződéses Meghállatpodás
Különös szerződés.
Hemzseg a helyesírási hibáktól.
Jogi érvénye szempontjából lényegtelen.
Különleges nő lehet, ha szükséges ilyen szerződés.
Szeretném használni a mellékhelyiséget.
Talán ötéves, hogy nem tudja visszatartani?
Gyenge a hólyagom, uram. Ahogy apámé, és előtte nagyapámé is.
Lehet, hogy prosztatarák. Nézesse meg!
Meglesz.
Ms. Bella Baxter, amint a szerződésében áll.
Jó napot, látogató ember!
A kalap kell?
Jól állna nekem?
Igen!
Őrültséges!
Látnom kellett a nőt,
aki ezt az őt bebörtönöző házassági szerződést ihlette.
Hogy érted?
Itt fog élni,
külföldre jár majd Mr. Max McCandlesszel és Baxterrel,
de a városba nem mehet ki.
Értem.
Nagyon szeretnek.
Érthető, hogy miért.
Meg kell csípnem, hogy igazi-e.
Meg ne csíp...
Ki te vagy?
Mr. Duncan Wedderburn.
Nyissa ki!
Hogy kerültél fel?
Felmásztam.
Rég néztél?
Nem rég.
Ugye, nem néztél, amíg boldogságot szereztem magamnak?
Nem illendik, tudom.
Nem rajongok a civilizált társadalomért.
Kurvára unalmas.
Elpusztítja a lelket.
Úr nem hisz lélekben.
Szerintem épp az Úr felelős azért, hogy van lelkünk.
Godwin Baxter úr?
Az a torz dög!
Mi ez az egész?
Ön fogoly, és szeretném kiszabadítani.
Ön különleges, egy éhes lény,
vágyik az élményre, a szabadságra, az érintésre.
Hogy megismerje az ismeretlent.
Azt kérdi, miért vagyok itt?
Pénteken Lisszabonba megyek. Szeretném, ha velem jönne.
Lisszabon, Portugália?
Arról a Lisszabonról beszélek.
Úr nem enged el.
Ezért nem őt kérdezem.
Hanem önt.
Bella nem biztonságban veled.
Ez teljes mértékben... igaz.
Áldoznál rám néhány perc drága idődben, Uram?
Hogyne, Bella!
Nagy hírt mondok.
Bella szédül izgalomtól.
Mi az?
Ma éjfélkor...
titokban megszököm bizonyos Duncan Wedderburnnel.
Mi?
Közbe kívánsz lépni.
Közbe is lépek.
Túlszorítod Bellát.
Ki kell lépnem nagyvilágba.
Utazhatunk.
Te, én és Max, akivel, emlékeztetlek,
frigyre kell lépned.
Hozzámegyek Max,
alkalmasnak tűnik erre,
de előbb kalandozom Duncan Wedderburnnel,
aki kissé káros lehet nekem,
de érdekes is emellett.
Nem engedhetlek el.
Csókot, és engedj utamra!
Ha nem teszed,
Bella bensőjét megrohasztja gyűlölet.
- Gyűlölet? - Gyűlölet.
Csomagoljon ki, Prim!
Godwin elmondta, mit tervez.
Nem hibáztatom, Bella.
Az egy élvhajhász gazember.
Alattomos módon férkőzik be naiv nők kegyeibe.
Csak tekintete enyémen.
És a keze Bella lábai közt...
és nem értem szavakat suttog,
de hőt gerjeszt bensőmben.
Jézusom, Bella!
Jegyben járunk.
Szeretem önt.
Ha megjövök, esküvünk,
és boldogok leszünk, mint két gerle.
- Kell utazókalap? - Nem!
Ez elfogadhatatlan.
Lehetetlen!
Én elintézem a fickót!
A csinos arcát véres csontpéppé verem.
Max, kipirultál,
és én is, hogy látom másik Maxet.
Bocsásson meg,
de nem hagyom, hogy egy férfi, akinek a szándékai aljasak,
a szíve viszont rideg, becsapja!
Beverem a szaros képét!
Bella, ez...
Bella!
Ég veled később, gerle!
Találkozunk nagy kaland után.
Úr?
Elment.
Portói lesz a reggelim.
Különösen ízletes.
Miért nem állította meg?
Szabad akaratú emberi lény.
Most odakint van. Egyedül.
Nem esik baja.
Bolond vagyok. Megállíthattam volna.
Mi tudósok vagyunk.
Ez az érzelgősség nem helyénvaló.
Remélem, hogy jól van.
Te vagy a leggyönyörűbb nő a világon.
Őszinte leszek, sokkal voltam.
Mrs. Prim mondja, farkas vagy, aki száz nő illatát hordozza.
Alábecsül.
Jól van. Osztriga.
Kóstoltad már?
Még nem.
Hánt, hörpint és pezseg.
Fergeteges.
Várj! Bella!
LISSZABON
A szerzetesek tojásfehérjével keményítik a ruhát,
és a sárgájából kosárkákat sütnek.
Hogyan együk őket?
Gondolom, szájon át.
Nem szabad apró morzsákat törni,
csakis habzsolni, ahogy magát, az életet.
Hihetetlen.
Ki sütötte? Még több kell.
Nincs több. Egy elég. Jóból is megárt a sok.
Ideje sziesztázni.
Mi az a szieszta?
Az emberek miért nem csinálják ezt
egész nap?
Nos, vállalva, hogy illetlen leszek,
de téged egy bajnok dugott meg háromszor.
Nem biztos, hogy más férfitől is így felizgulsz.
Sajnállak téged.
Akkor ezután csak veled csinálok vad ugrálást.
Vad ugrálás?
Ez tetszik.
Pihentem.
Csináljuk megint!
Megint?
Sajnálatos módon
az én erőm is véges.
A férfi nem tudja csak úgy újrakezdeni.
Ez fiziológiai probléma?
Férfiak gyöngesége?
Nos...
Lehetséges.
Azt tanácsolnám, ha még nem késő,
hogy ne szeress belém!
Nagyon keveset adhatok
megbízhatóság tekintetében.
Ez csak kaland lehet.
Értem.
Aludjunk!
Taxit, hölgyem?
Jó estét...
Duncan Wedderburn.
Bella, hol jártál? Eltűntél.
Nem igaz.
Az ember nem tűnhet csak úgy el.
Mi?
El tud tűnni?
Nem, dehogy. Mi a faszról besz...
Hol jártál?
Kosárkát akartam, és kalandba csöppentem.
Nem tudtam, hogy jöjjek vissza, aztán meghallottam.
A villamost.
A zaj felé mentem, és megtaláltam.
Bella lenyűgöződött.
Felfedezői vénám bennem.
Veszélyes nélkülem kimenned.
Kalandoztam, de csak cukrot meg erőszakot találtam.
Igazán bájos.
Jól vagyok.
Most le kell feküdnöm, hogy rám fekhess még több vad ugrálásra.
Kitty!
Látta Wilde új előadását Londonban?
Bámulatosan szellemes.
Nagyon tetszett!
"Egy retikül."
Bella!
Mi az?
Miért tartsam a számban, ha undorító?
Én is ezt mondtam Geraldnak.
Ha értik a célzást.
Milyen kis csintalan!
A péniszére érti.
Duncané olykor sós ízű.
Uramisten, Bella!
Fejbe csapom azt a babát.
Bella!
Esztelenül viselkedsz.
Szedd össze magad!
Az étel a torkomba kakált,
a baba feldühített
és az a nő szavakkal untatott.
Most visszaülsz,
és az alábbi három mondatra szorítkozol:
"De csodás!", "Elbűvölő",
és: "Hogy lett a tésztája ilyen ropogós?" Értem?
Fáj Bellának.
Bocsáss meg!
Az észérv nem hatott.
Indulás!
Hogy tetszik Lisszabon, Bella?
Elbűvölő.
Kitty, hogy van az édesapja?
Gyengélkedik.
Félek, nem éri meg az év végét.
De csodás!
Hogy lett a tésztája ilyen ropogós?
Uramisten!
Mi az?
Tőle jött.
"Én jól. Lisszabon.
Cukros kosárka nyal egész nap."
Vagyis remélem, hogy ez egy mondat.
Vajon dugnak?
Igen.
És még...
felláció egy villamossal.
DRÁGA Úr ÉN JÓl. LiSSZABON
Te fejed is fáj, Duncan Wedderburn?
Továbbá éhezem a vacsorát.
Hol a faszban voltál?
Victoria Blessington?
Évek óta nem láttam.
És még most sem lát,
mert Bella Baxter vagyok,
furcsa, tollas hölgy.
Bocsásson meg! A megszólalásig hasonlít rá.
Jól van.
Mehetünk?
A bifsztek, a hal,
kis karamellizék tálkákban...
amit azok a vén trottyok esznek ott.
Én nem kérek karamelltálkát.
Persze hogy nem. Ez mind Bellának lesz.
Rendelj, amit kérsz!
Bosszantanak téged Bella sétái és kalandjai.
Mégis spontán kell felfedeznünk,
amint Duncan Wedderburn mondta Bella Baxternek,
Lisszaboni afférjuk kezdetén.
Talált.
Értsed, én nem éltem még Úr házán kívül.
Hogy?
Így Bellának sok mindent kell felfedezni,
és a bánatos képed
dühös érzelmeket okoz bennem.
Értem.
Az lettem, amit gyűlöltem,
egy féltékeny, parázna szerető.
Sok ilyet vakartam le, és most ez vagyok.
Bassza meg!
Akár én, te is a pillanatokban lelsz szabadságra.
Ezt meg miért csinálod?
Ott, egy férfi ismételten kacsint rám.
Visszakacsintok.
Azt hiszem, így illendik.
Táncolni megyünk a városba! Csatlakozzon!
Még sosem táncoltam a városban.
- Duncan! - Várj!
Igen dühös vagy.
Hallgass, mert a hangod feldühíti Bellát.
Nem hallgatok el.
Ha mondandóm van...
Jól van.
Mi ez?
Egy férfi sakkozni tanított,
és azt mondta, szerinte nekem van a legpuhább bőröm, amit valaha érintett.
Azt mondtam, ha így lenne, a comb belső felén tesztelhetné,
mert ott a legvékonyabb az epidermisz.
Tehát teszteltük,
és valóban a legpuhább volt.
Nem tudtam, egyformán puhékonyak-e.
És nem voltak azok.
Ezért megjelöltem őket, hogy tudjam, melyik melyik.
puha puhább
Mi lesz a nyelvjátékkal, amit el akartál végezni?
Abból nem lesz semmi?
Te...
Gondterhelt vagy?
Lefeküdt veled?
Nem, a falnak dőltünk.
Vadul ugráltál vele?
Nem, csak hevesen nyalta a klitoriszomat.
Felhevültem, oldódnom kellett, így kívántam, megtörtént.
Te is nyelvjátékozhatsz,
szóval nem értelmezhetem ezt a komplikált érzelmet.
Te most sírsz?
Milyen zavaros lélek vagy te, Duncan Wedderburn!
Egy máj.
Egy apró bemetszés,
ennyi kell csupán.
Délelőtt kecskéket kloroformoztam.
Talán túl sokat lélegeztem be.
Megkockáztatom, hogy Bella hiánya feldúlja önt.
A portóis üvegek,
a zokogás, amit éjjel hallok.
Szent ég, öregem! Úgy locsog, mint egy félkegyelmű!
Bella elment!
Én tudósember vagyok.
Fel kell vennem a fonalat, és folytatni a tanulmányt.
Ennyi az egész. Tovább kell lépnem a következőre.
Az érzelmeket félre kell tenni.
Azt hiszi, az apám képes tüzes vassal
megbillogozni a nemi szervemet,
ha nem a tudományt és a fejlődést helyezi előtérbe?
Megbillogozta?
Keressünk egy holttestet!
Egy mit?
Nahát, jó reggelt!
Jó reggelt, drágám!
Nem támogattam igazán a kalandvágyó természetedet.
Ezért van egy meglepetésem.
Feküdj be!
- Szállót váltottunk? - Nézz ki az ablakon, Bella!
- Egy hajón vagyunk? - Ott bizony.
- Tengeren ejted csapdába Bellát. - Új kalandot akarok nyújtani neked.
De igaz, hogy itt könnyebben megtalállak.
Gyere, vetkőztess le!
Lovagolj meg!
Aztán koktélozunk a fedélzeten.
Bella!
Kék. Kék. Kék.
Leszartál?
Rohadék!
Hölgyem!
Mikor állunk meg?
Athénban. Három nap múlva.
A HAJÓ
Az a nő lángra kapott, nézd!
Tudom, haragszol rám.
Bocsásd meg, hogy elraboltalak, szerelemből tettem.
Romantikus hecc, ne duzzogj már folyton!
- Kérek egy italt. - Hogyne, drágám.
A hajó izgalmas, előttünk a világ.
Szeretsz engem? Én szeretlek.
Írd le, milyen érzéseket keressek magamban, hogy biztosan tudjam!
Vagy érzed vagy sem.
Tehát nem bizonyítható, ahogy Úr mondaná.
- Mi az empirikus megközelítés? - Mi a fasz ez?
Ki vagy te?
Nem tudod, mi a banán vagy a sakk,
de tudod, mi az "empirikus".
Bella italt kér. Másodszor mondom.
Még sohasem éreztem ilyet.
Ez számodra is valódi?
Azt hiszem, empirikusan igen.
Kifogyott a tintám.
Kerítek tintát, szerelmem.
Nahát, érdekes, idősebb hölgy!
Meg kell fognom a haját.
Nekem is tetszik az ön haja.
Akár a selyem vagy egy áttetsző, izzó tojás.
Előkelő szavai valahogy felizgatnak.
Láttam önt odaát, a jóképű fickóval.
Fehér fogak és kemény farok.
Duncan Wedderburn.
A foga is kemény, és a farka is fehér.
- Remélem, jó szerető. - Az egyetlen.
De gyakran vált ki gyönyörteli érzéseket az egész testemből,
amelyektől boldogan kiáltozom.
Továbbá szeretném bevágni a testét, holttestét a tengerbe.
Ő a maga testén ugrál?
Nem, dehogy.
Húsz éve nem háltam senkivel.
Mi?
Ez borzasztó.
Nem aggaszt különösebben.
Ahogy telnek az évek,
azon aggódom, ami a két fülem közt van.
Ami a két lábam közt...
az már kevésbé.
Kétségbeesett magyarázat, Martha.
Ő itt Harry Astley.
Ne vegye túlzottan a szívére, amit mond!
Cinikus lélek.
Hölgyem!
Bella Baxter vagyok.
Nem tudom, mi az, hogy "cinikus".
Bella!
Tinta.
Duncan Wedderburn, lettek barátaim, kollégáim, bajtársaim.
Harry Astley.
Ő itt Martha.
Új barátnőm, akit nem dugtak meg húsz éve.
Nem döbbenetes?
Remélem, használja a kezét a lába közt, hogy boldog maradjon.
Uramisten, Bella, nem beszélhetsz így!
Civilizált társadalom. Tudom.
A civilizált társadalom...
tönkretesz minket.
- Tényleg? - Igen, van benne igazság.
Ebben mind egyetértünk.
Amit a kezemről kérdezett...
Alkalomadtán igen.
Ez igazán megnyugtató hír.
- Mind ehetnénk együtt! - Nos, sajnos...
Egy hajón vagyunk, és nincs menekvés,
de itt egy élvezhető, átjárható, körüljárható világ.
Nem lehetnek a hölgynek barátai?
Dehogynem.
Jöjj hozzám!
Hogy?
Félre akartalak dobni.
Egy pár hónap, és sipirc, de képtelen vagyok.
Gyere hozzám! Csak te ejtesz így rabul.
Elég bajos,
mivelhogy Max McCandles jegyese vagyok.
Tessék?
A kezemet már másnak adtam.
Van ez a mondás, de sosem értettem.
Nem csak a kezet veszi el, hanem mindent, igaz?
Velem szöktél meg előle.
Az események felelevenítésében nem találom az értelmet.
Engem választottál.
Egyelőre.
Mulatni.
Kidoblak a rohadt hajóból!
Tehát vagy elveszel, vagy megölsz?
- Ez az ajánlat? - Nem.
A kaszinóban leszek.
Semmi gond.
Lassan belejön.
Próbáljuk meg újra!
A motoros képességek lassan fejlődnek ki,
de te gyorsan haladsz majd.
Felicity!
Nem olyan gyorsan.
Emersont olvasok.
A férfiak tökéletesítéséről ír.
Nem tudom, miért nem ad tanácsot a nőknek.
Talán egyet sem tud.
Inkább Goethét olvasson!
A filozófia időpazarlás, Bella.
Tényleg? Folytassa!
Ne, Harry, te nyavalyás!
Nélkülözhetetlen.
Az ember és a társadalom fejleszthető.
A cél, hogy mindnyájan fejlődjünk, haladjunk, előrelépjünk.
Magamon látom, és tudom, hogy irányadó vagyok.
Higgye el! Maga nagyon is egyedi, Bella. Minden tekintetben.
De ez, hogy filozófia útján fejlődjünk,
csak menekülés a tudat elől, hogy mind szörnyetegek vagyunk.
Születéstől a halálunkig.
Sötét látásmód ez, Harry.
Bella,
levegőzzünk inkább
a kabinunkban!
De ezek veszekednek,
és gondolatok dübörögnek Bella fejében és szívében,
mint villámok a viharban.
Mostanság folyton csak olvasol.
Veszítettél számos imádni való szófordulatodból.
Változatékony áldomás vagyok,
ahogy mindnyájan.
Úgy tűnik, Emerson egyetért velem, Harry viszont nem.
Na, gyere már!
Elállod a napomat.
Tessék?
Gyere!
Lefoglal, hogy sokat igyak.
Lefoglal, hogy sokat veszítsek.
Találkoznom kell Marthával.
Martha...
Ő a probléma.
Vízbe dobom azt a zsáknyi túlillatosított húst.
Nem mered.
Martha!
Hol van?
Hol a picsában van?
Merre van?
- Hova-hova? - Martha átrepül a korláton.
Csodálatos!
Sose hittem, hogy meggyilkolnak.
Milyen drámai!
Tehát örül a halálnak. Elnézést, hogy útban vagyok.
Izgalmas.
A bárban leszek.
Ön miatt elgondolkodtam, töprengek,
gondolatokat rágok, amik rosszak,
tévesek és értelmetlenül dühítőek,
és nem hagynak aludni.
Tehát...
Ön szerint a világ kegyetlen.
Nem értek egyet, megtagadom,
mert nem az.
De Duncan mellett
a kegyetlenség felbugyog bennem.
Ez csak jó ítélőképesség.
Ő egy jóképű fajankó.
Nem.
Nem kívánok kegyetlen lenni.
Fejlődnöm kell ebből a szempontból.
Nem ismeri a világot.
És fél tőle.
Nem félek tőle.
Látni akarja, milyen a világ igazából?
Megmutatom.
Igen.
Persze.
Hallja ezt?
Mi ez?
Sok halott kisbaba.
Nagy forróság lehet.
Segítenünk kell őket.
Hogyan segíthetnénk?
Ha lemegyünk oda,
magától értetődően megkötöznek, kifosztanak, megerőszakolnak.
És ha ők lennének itt, mi pedig ott,
ugyanezt tennénk velük.
Bella!
Elhagyjuk a kikötőt!
De vissza kell mennem.
Oda kell adnom ezt a pénzt a szegényeknek a szállodánál,
a nyomornegyedben.
Mi a parton maradunk.
Elintézhetjük ön helyett.
Tényleg?
Hogyne.
Nagylelkű öntől.
Szükségük van pénzre.
Mindenkinek.
Köszönöm.
Maga! Hívja a kapitányt! Megkeressük ezt a kurva tolvajt!
Bella!
Kiraboltak!
Nyertem.
Mindent megnyertem,
még nem történt ilyen!
De az egész eltűnt!
Nem raboltak ki.
- Én vettem el. - Minek?
Elvettem.
Olyan fáradt vagyok!
De lehet, hogy csak a lelkem az.
A lelkem összeomlott, összezsugorodott,
kilapult, Duncan Wedderburn,
attól, amit láttam.
- Akkor ne hívjam a kapitányt? - Tűnés, vagy kiverem a fogait!
Igenis, uram.
Hol van?
Biztonságba helyezted.
Részegen, ostoba módon elhagytam mindenfelé. Megkönnyebbülés.
Nem rejtettem el.
Odaadtam a szegényeknek odakint.
A pénz önmaga formájában betegség,
az is, ha szűkében vagyunk.
És ki vagyok én,
hogy puha ágyon fekhetek,
amíg halott babák
hevernek egy árokban?
Duncan.
Hogy mit tettél?
Kérek egy vigasztaló ölelést.
Te...
Adnom kell valamit a világnak.
De semmim sincs.
Egy kis pénzen kívül.
Rossz nap ez Bella Baxternek.
Hol van a kurva pénzem?
Most mondtam el.
Odaadtam a szegényeknek.
Nem megmondtam, hogy tűnés?
Az elsőtiszt szólt,
hogy talán nincs elég pénze a számlája rendezéséhez.
- Nos, én... - Valószínűleg igaz.
Odaadtam két kedves embernek,
hogy osszák szét
a nyomornegyedben.
A következő kikötőben kitesszük önöket,
addig pedig legénységi kosztot kapnak.
- Jó estét! - Hogy merészeli?
"Sok halott, vak baba...
harap Harryt.
A szám...
teli volt vérrel."
Szegény Bella!
Kész roncs.
Halot VAK BIBÁK HRAP HARRYT A SZAAM TLE FOLT VrRel
- Hogy van a keze? - Jól.
Sajnálom.
Segíteni akart, hogy megértsem.
Nem. Fájdalmat akartam okozni.
Elviselhetetlen volt látnom ilyen botor, gyönyörű boldogságot valakiben.
Kegyetlen volt tőlem.
Én nem sajnálom.
A világot ismerve javíthatok rajta.
Nem lehet.
Ez itt a lényeg.
Ne higgyen a hazug vallásnak,
szocializmusnak,
kapitalizmusnak!
Elbaszott faj vagyunk.
Ismerje fel! A remény eltiporható.
A realizmus nem.
Legyen pajzsa az igazság!
Már rájöttem, mi maga, Harry.
Egy megtört kisfiú, aki nem bírja a világ fájdalmát.
Lehetséges.
Ég önnel, Harry!
Marseille-ben kidobnak minket.
Miért marad vele?
Mindig hiszem, hogy jobb lesz.
Ez érthető.
PÁRIZS
Csodás dolgokat hallottam Párizs szépségéről.
Halálra rugdosom a szaros kutyáját!
Szaros...
Párizs pénz nélkül.
- Mitévők legyünk, Bella? - Keresek szállodát.
Ne aggódj!
Miből? Nincs semmi pénzünk.
Hát nem érdekes kísérlet ez?
Nincs semmink.
- Hogy fogunk megélni? - Nem tudom!
Pontosan, ez a kísérlet.
Most mi szűkölködünk.
Sok kalandor szembesült ily' körülményekkel.
Robinson Crusoe, például.
Önző, ostoba, nemtörődöm picsa.
Nem vagyok ostoba, Duncan.
És igaz, hogy a képességeim
a logikus konklúzióig tartó átgondoltság terén nem túl...
erősek,
de segítettem a szenvedőkön.
Mi tönkrementünk,
ahogy rávilágítottál,
de hiszem, hogy tetteim helyesek.
Fogd már be a pofád!
Keresek egy szállodát.
Jó napot, asszonyom!
Neked is, drága, ifjú, angol rózsám!
Ez egy szálloda?
Vannak szobáink.
Dolgozni szeretnél?
Mennyi egy szoba?
Tíz frankot számolok egy óráért.
Te harmincat kérsz tőlük.
Mindenki boldog.
Értem.
Monsieur Chapelle!
Most jött Londonból.
Jó napot!
Na, indulás!
Most összezavarodtam.
Nem dolgozni jöttél?
Ugyan már!
Melléfekszel, hagyod, hogy megfarkaljon,
és keresel pár frankocskát!
Értem.
Ő fizetne ezért?
Igen.
Ha pénzre van szükséged,
ez a leggyorsabb módja.
Még sohasem farkalt meg másik férfi,
habár gondoltam rá.
És jövedelem kéne.
Ez most, azt hiszem, a körülmények egybeesése,
amit szinte sorsszerűnek érzek.
Vágjunk hát bele!
16-os szoba.
Mi a neved?
Titokzatos.
Ne izzítsunk be engem...
Jó napot, uram!
Éclair au chocolat?
Kijutott nekem némi pénz és megvilágosodás.
Elloptad?
Azt mondtad, te vagy a világ legjobb szeretője,
de én sohasem ismertem mást, szóval nem tudtam, igaz-e.
De most már ismerek.
És rémes alak volt,
istentelen hangok kíséretében lökte belém magát.
És alig három lökés után, Duncan Wedderburn, nem is bírta tovább.
Elfojtottam kacajomat,
mert így illendik.
Elvettem a pénzét. Megköszöntem.
És végig kacagtam, míg megvettem a fánkot,
és szeretettel gondoltam
a mi vad, izzadós éjszakáinkra.
Pénzért dugtál?
És kísérletet végeztem.
Ami jót tesz a kapcsolatunknak, és örömmel tölti el szívemet irántad.
Ami kissé eltompult, mióta ilyen nyafka, trágár alak lettél.
Szörnyeteg vagy. Kurva és szörnyeteg.
Egy démon a pokolból,
aki fecnikre tépi a lelkemet.
Hogy aprócska bűneimért
a pusztítás árjával büntessen.
Hogy szétcincálja a szívemet,
és tönkretegyen.
Rád nézve csak ocsmányságot látok.
A vége indokolatlan volt, és nincs is értelme,
míg ódákat zengsz szépségemről, ami unalmas,
ám szüntelen.
És az az egyszerű tett,
hogy hagytam, hogy egy idegen meghágjon,
ezt semmissé tette?
Picsába!
Prostituáltad magad!
Amiről azt fogod mondani, hogy rossz.
Neked semmi sem jó?
Ez a legrosszabb, amit egy nő tehet!
Semmiképp se keljünk egybe!
Bűnös, kísérletező emberként
olyan férjet szeretnék, aki némiképp megbocsátóbb.
Kurva!
Látom, te nem ilyen vagy.
Így vége a kalandunknak.
Foglalok neked egy utat Londonba.
Volt pénzed
egész végig?
Ez Úr pénze.
Vészhelyzetre.
Hetek óta egy szaros vészhelyzetben vagyunk!
Én végig hittem benned,
hogy felnősz a feladathoz.
De már látom, hogy hiba volt, és valami összetört benned.
Azt te törted bennem össze!
Úgy érzem, ez a csevej körbe-körbe jár.
Kurva!
Madame Swiney, megvizsgáltam a helyzetemet.
Szex és pénz kell.
Jól jönne egy szerető,
egy másik Wedderburn eltarthatna,
de rengeteg figyelmet igényelne.
Vagy egyidejűleg húsz perc,
majd álló nap figyelhetném a világot,
hogy hogyan fejlődik.
Így alkalmazásba lépnék
az ön pézsmaszagú, mulattató, parázna létesítményében.
Egy nő, ki megtervezi a szabadsága felé vezető utat.
Milyen örömteli!
Gyere!
Monsieur Saveur!
Egy filet mignon.
Elsőrangú!
Bella!
A végén mondd: "formidable"!
Házirend.
Magából jön ez a szag?
Formidable!
A szagra.
És tea. Mert a tea finom.
Állatias volt,
furcsamód jó értelemben.
Szórólap.
- Olvasd! - Mi ez?
Une personne qui veut... váltani a világot pour le meilleur.
Jobbá teszi. Jobb világ.
Én is ilyen vagyok.
Madame Swiney...
ez a felsorakoztatás...
Azt várja, hogy felmenjek egy férfival, akit taszítónak találok,
ezért búsulok,
amikor vadul rám ugrál?
Ez a módja, kedvesem.
Egek, de csinos vagy!
Jól áll neked a heves szex.
Talán igen.
Nem volna jobb, ha a nő választana,
így a lelkesedés jelét mutatva ön iránt?
Nem érezné úgy, hogy iszonyat lesz úrrá rajtuk,
ha rájuk veti magát.
Bella még új, és talán elmezavara van.
Ahogy Úr, az apám mondja,
addig van egyfajta mód, amíg új módot nem találunk,
és addig az a mód létezik, amíg újat nem találunk,
és így megy, míg a föld már nem lapos,
elektromosság világlik, és cipőt nem szalaggal kötünk.
Szocialistaként egyetértek.
Toinette, ha ilyen okos a szád,
Monsieur Mersault ingyen fogja élvezni.
Menj! Most.
Bella, gyere az irodámba!
Neked van a legínycsiklandóbb cimpád.
Köszönöm.
Muszáj...
Bocsánat, vér serkent.
Tessék!
Néha nem tudok ellenállni, ha szépséget, ifjú szépséget látok.
Mert egy nap, drágám,
ráncos, vén múmia leszel.
És senki nem akar majd fizetni érted, sőt ingyen sem fogsz kelleni.
Akkor is boldogabbak lennénk, ha mi dönthetnénk.
Idealista.
Mint én.
Milyen elragadó vagy!
De néha engednünk kell a világ igényeinek.
Viaskodni, megpróbálni legyőzni...
- Tehát egyetért velem? - Persze.
De némely férfi élvezi, hogy neked nem tetszik.
Hogy?
- De ez... - Beteg.
De jó üzlet.
Gyere velem!
Az unokám.
Beteges, gyenge, és sok istápolást igényel.
Ha döntést adok a kezedbe, azzal kockára teszem az üzletet.
Az egészségét. Az életét.
- Ezt szeretnéd, Bella? - Dehogyis!
Tényleg? De édes vagy!
Azt hittem, a cimpámat akarja.
Dolgoznunk kell.
Pénzt kell keresnünk.
És ami még fontosabb: meg kell tapasztalnunk mindent,
nem csak a jót.
A lealacsonyodást, rettegést, bánatot...
Ez tesz egésszé, Bella.
Ez tölt meg tartalommal,
nem szeleburdi, érintetlen gyermekek.
Így ismerjük meg a világot.
És ha már megismertük,
a világ a miénk.
Az jó lenne.
Most...
menj, dugj valakivel,
és hozz nekem tíz frankot!
Előbb faggatnám egy kicsit!
Mi?
Mondjon egy gyermekkori emléket!
Én mondok egy viccet.
Majd egy gyors szimat...
és ha szükséges, egy gyors, levendulaolajos lelocsolás.
És ez az egész azt segíti, hogy az élmény formidable legyen!
Non, én mondom a viccet.
Maga az emléket.
Amikor kicsi volt Görögországban, elesett a kerékpárjával?
Vér. Folyt a lábamon.
Öröm?
Örömmel nézte a vért.
Kip-kop!
Sajtos nem tudom.
Jó vicc.
Jó illata van.
Dughatunk.
Isten tehetséggel áldotta meg, barátom.
Rendkívül hanyag munka.
Ezt csinálod, ha honvágyad van?
Mit kíván?
A fiaim tanulókorba léptek. Szexuálisan.
Bemutatót tartok.
Értem.
Csak néha.
Lefeküdjek, lehajoljak, magára üljek?
Először valami egyszerűt!
Ha rá akarunk segíteni...
- Ujjunk a fenékbe. - Ne!
Vagy egy enyhe fojtogatás is segít.
Menj haza!
Bella!
Madame Swiney jól mondta.
Eleddig ismeretlen részeimet fedezem fel.
Így is lehet mondani.
Ahogy a vágyak sokrétűsége megnyilvánul, az lenyűgöző.
Megvolt az, aki
ananászt töm a szádba, és beterít porral?
Bella!
Majdnem meg tudok bocsátani.
Lefoglaltam egy kabint,
és szóltam anyámnak, hogy készítse a nászágyat.
Dugtál a kampókezű fickóval?
Dugtál. Tudtam!
Úgy megverem, hogy maga alá csinál!
Duncan! Azt hittem, elmentél.
Elindultam, de fájdalmam volt, és hánytam,
ezért megmentelek.
Jó napot, Duncan!
Menj haza, Duncan!
Lejárt az időnk.
Már nem érzek semmit,
azt sem értem, hogyan vágyhattam rád.
És várnak a szocialista gyűlésen.
Ringyók!
A testünk a megélhetésünk záloga.
Menj el!
Láb.
Fest, láb.
Nagyon jó.
A beszéde lassan, de fejlődik.
Fest. Láb.
Zseniális.
Ne legyen ilyen kegyetlen!
Hibáztam Bellával.
Hagytam, hogy érzések szülessenek.
Itt nem születnek. Ő nem több, mint a csirkekutya.
Láb.
Talán jobb lesz így...
és betekintést nyújt apám érzéketlenségébe.
A tudomány kedvéért volt szükséges.
Uramisten!
- Láb. - Nem várom el, hogy megértse,
faludoktor.
Egyébként meg kell műtenie engem.
Tegyek dobogó szívet a szörnytestbe?
Ha van ideje,
amíg kiveszi...
ezt itt.
Eltávolítok néhány cisztát a tumor körül.
Nem kell. Csak varrjon össze!
Áttétes. Apró polipokat látok.
Haldoklom.
Hogy közöljük a beteggel, mi?
Baxter...
Ne könnyezzen a sebbe! Gyorsabban megöl szepszissel.
Hallgasson!
És varrjon össze!
Keresse meg!
Zárva vagyok.
Forró csokoládé, szívem.
És pain au chocolat.
Te vagy a kedvencem.
Hallottam, hogy a többieknek is mondta.
Egy bókokkal és csokoládéval működtetett gépezet vagyunk.
A gyermekeim vagytok, szeretetet adok.
Valami szörnyűség történt, Swiney.
Szinte semmit sem érzek.
Az empátiám afelé araszol, amit úgy hívnék:
megvető harag.
Hiszen ez mesés!
Tényleg?
Ez a sötét időszakod.
Mielőtt rád talál a fény és a bölcsesség.
Küzdd át magad rajta,
és ha a túloldalra jutsz,
hálás leszel ezért a pillanatért, de tovább kell menned.
Értem.
Van egy babasebed.
Az enyém mamannál van.
Nekem nincs babám.
Ez egy balesetből van.
De már mások is elkövették ezt a hibát.
Miért hazudsz?
Nem hazudok.
Az én Godwinom mesélte.
Wedderburn.
Jó napot, uram!
Ön írt Mr. Godwin Baxternek.
Szabadon eresztett egy démont a világban.
Ő az ördög csábító testbe csomagolva, és kielégíthetetlen,
az elméjével meg szétszed mindenkit, centiről centire,
mint egy véres, megégett rongybaba, amit egy elefánt szart ki.
Bella.
Merre van?
Ki maga?
A vőlegénye, uram.
Láthatóan rosszul végződött maguk között.
Rosszul?
Tönkretett engem.
Mindenki a maga szerencséjének kovácsa.
Erről ennyit.
Maga nem tetszik nekem, se a szavai.
Az a Godwin Baxter.
Ő tudta, ő eresztette rám.
Csapába ejtett.
Hol a lány?
A legrosszabb ellenségemnek sem kívánnám.
Megmentem magát tőle, uram.
Elnézést, frusztrált vagyok. Mondja meg!
Ez nem fáj.
Nincsenek belsőségeim.
Kiürített mindent.
A lelkemet. A bankszámlámat.
Bogár vagyok! Egy héj!
Héjnekeljünk?
Ó, hív a tenger...
Ez nem...
Nem fáj.
Nem szeretném, ha így folytatnánk.
Nem hagy választást.
"A maga szerencséjének a kovácsa."
Maga picsázó, picsafejű seggszar!
Kérem!
A legudvariasabban kérdem.
Hol van a lány?
R.I.P. hamar Gyere
Megjött a ringyó!
Úr?
Bella!
Max írt nekem.
- Beteg vagy? - Dehogy. Haldoklom.
Apró különbség, de orvosként komolyan kell venni.
Csodaszép látvány vagy.
Nem halhatsz meg.
Az empirikus adatok mást mondanak.
Hiányoztál.
Most le kell feküdnöm.
Nem csak napfényt hozok ám.
Dühös tekintetet és nehéz kérdéseket is.
Volt bennem egy kisbaba?
És ha igen, hol van?
Értem.
Nos, lényegében te vagy a kisbabád.
És ezek alapján te vagy a saját anyád.
És egyik sem.
Emlék nem marad fenn.
Élmények nem maradnak fenn.
Hogyhogy anya és lánya vagyok?
Tudtad, és nem szóltál.
Nem láttam rá jó okot.
És túl gyáva is voltál.
Egy kicsit az is.
Magával akartam lenni,
és nem tudtam, biztosan, hogy megértené-e.
És Baxter valahogy a foglyává teszi az embert.
És én...
sajnálom.
Bumm.
Ez meg ki?
Ringyó
- Ringyó - Látom, bemutattál, Prim.
- Őt egyébként kedvelem. - Ringyó
- Elég lesz, Felicity. - Ringyó
Bassza meg!
Még egy?
Mert hiányzott.
Szörnyetegek.
A franc egye meg!
Ringyó
Nehéz a döntés, ha olyasvalakit akarsz megütni,
aki már eleve szenved.
Valóban nagy dilemma.
Inkább egy megszürkült húscafat volnál, halhoroggal az orrodban?
Egy percig jobb érzés, de a rosszullét tovább tart...
Tényleg horog volt az orromban?
Az ám.
Szóval a teremtményed vagyok,
ahogy az a másik.
Egyikőtök sem az.
Ő a folyosón kószál egy kalapáccsal énekelve,
és az nem az én művem.
Olvastam a lapokat, amiket küldtél,
és csak ámultam, mily vakmerően megteremtetted Bella Baxtert.
Lenyűgözőnek találom az életet, ezért megbocsátom a tettedet,
de gyűlölni fogom az azt követő hazudozást.
Megértem.
Jó látni téged.
Téged is.
A düh, zavartság, agyi disszonancia ellenére hiányoztál.
Hazaérve megéreztem a formaldehidet,
és tudtam, mi vár rám.
Orvos leszek.
A műtőm a tiéd.
Apám egyszer azt mondta:
"Mindig együttérzően metssz!"
Kibaszott idióta volt.
De ez nem rossz tanács.
Már nincs sok ideje.
Tudom.
Nem említetted az eljegyzést.
Maga még fiatalabb volt.
Nem köti semmi.
Megbabonázott engem, amit Baxter kihasznált.
És már nem babonázom meg?
Most is megbabonáz.
Egy ribanc voltam, érti?
Farkak voltak bennem pénzért.
Ez nem zavarja?
A kurválkodás elrontja a férfiak
birtoklás iránti vágyát?
Wedderburn igen nyafka és trágár lett,
miután kurválkodni kezdtem.
Inkább vagyok kissé féltékeny a férfiak önnel töltött idejére,
mintsem, hogy becsméreljem az erkölcseit.
Ez az ön teste, Bella Baxter.
Szabadon bánhat vele.
Harminc frank volt a tarifám.
Ez elég alacsony.
Hiszed, hogy az emberek fejlődhetnek, Max?
Igen.
Ahogy a testet is lehet gyógyítani,
úgy a férfiak és a nők szemlélete is javulhat.
Feleségül vennél, Max McCandles?
Igen.
Nem kell ennyi nyelvmunka,
de összességében kellemes.
Ezt megjegyzem.
És megnézette magát, hogy nem beteg-e?
Még nem, de megnézetem.
Tetszik a mi kis praktikus szerelmünk.
De biztosíthatom, hogy az enyém szenvedéllyel is teli.
Imádni való vagy.
Mindig az voltál.
Úr, te jársz!
Beadtam lábujjba öt milligramm heroint a fájdalomra,
amfetamint élénkítőnek
és kokaint, mert a kokain a kedvencem.
Eljöttem, hogy az oltárhoz kísérjelek.
És így, a rám ruházott hatalmamnál fogva
szentesítem ezt a szövetséget.
Te, Bella Baxter, elfogadod hites férjedül ezt az embert?
Lemaradtunk arról a részről, ahol tiltakozni lehet?
Vagy ez kimaradt a katekizmus valamiféle hamis modernizálása révén?
Szervusz, Victoria!
Csinos vagy.
Hozzám beszél, uram?
Egy férfi nem szokott bemutatkozni a feleségének.
De ha szükséges...
Ő az istensége!
Nem tudom, ki áll kinek a befolyása alatt.
De ez a Sátán munkája! Nézze!
Nem levegőt köhög fel, mint mások, hanem vért!
Rákja van, maga ostoba fasz!
Duncan!
Ne vesd rám tekinteted, démon!
Nos, a nevem Alfred Blessington tábornok.
Neked "Alfie".
Tényleg nem ismersz?
Mr. Wedderburn hirdetést adott fel...
Ugyanis az a vén csont a szállóban Victoria Blessingtonnak hívott,
és végül összeraktam ezt az elbaszott, sátáni kirakóst.
- Maga... - A te drága Alfie-d.
Mentálisan zavart, hisztérikus állapotban távoztál, a terhességed miatt.
Amikor eltűntél, engem mintha kizsigereltek volna.
Már zsigereltem ki másokat a csatamezőn,
és mindig tompa, üres lüktetésnek képzeltem,
és pontosan ilyen is volt.
Még bűzzel is jár, de az itt, metaforaként nem állja meg a helyét.
De itt vagy, drágám.
Itt vagy.
Istenem!
Semmi emlékem sincs önről.
Én Bella Baxter vagyok.
Fájdalmas.
De beüthetted a fejed,
és ezek az emberek itt kihasználtak.
Kérem, távozzék!
- Ön a férjem volt? - A drága Alfie-d.
Bella, sajnálom.
Igazából menni szeretnék.
Hogy?
Bella?
Hintóval jött, uram?
Igen.
Induljunk hát!
Bella!
Hadd menjek, Úr!
Max, ne állíts meg!
Jó, hogy visszatértél, Victoria.
Nem jöttem ki jól a szolgákkal.
Lázadástól tartok.
Emlékszel Davidre, drágám?
Allison, nézd, ki tért vissza!
Ismersz engem?
Mesélj rólam!
Kedves voltam?
fasz
Egyél!
A kedvenceid.
Hering, liba,
nyelv, pezsgő.
Hiányoztál.
Mi volt a boldogtalanság oka?
Miért ugrott le a hídról?
Gyűlölted a babát.
Szörnyetegnek nevezted.
Értem.
Éreztem az anyai ösztön hiányát.
Én mégis örülök, hogy itthon vagy.
Hogy találkoztunk?
Egy bálon.
Miért tetszettünk egymásnak?
Szerettük jól érezni magunkat.
Nézd!
Allison, levest!
Rex!
Picsába!
Allison...
ennénk sajtot, ha ráérsz.
Szerettünk kegyetlenkedni?
- Úgy tűnik, nem voltam jó ember. - Jó?
Sosem lettél volna olyan unalmas.
A gondolat is szörnyű.
Állítólag kurva voltál.
- Gondolom, ez a része... - Igaz.
Párizsban.
Ráuntam, de lenyűgöző volt.
- Értem. - Ez a hering furcsamód ízletes.
Ecetes vagy ilyesmi.
A házasság folytonos kihívás.
Olykor legyőz minket, olykor mi győzünk.
Igyekszem megbocsátani a kurválkodást.
A szexuális hisztériád néha kezelhetetlen volt.
És a magzatunk meggyilkolását.
Bár, ahogy felsorolom, miben ártottál nekem,
úgy vélem, maga Jézus Krisztus is bottal ütne agyon.
Áldás a megbocsátó férj.
Nem ártottam magának, Alfie,
mivel nem is ismerem.
Szerencsédre rengeteg tapasztalatom van az amnézia terén.
Az ember vagy feledni akarja, hogy hol járt,
vagy aknavetővel lőttek a közelben,
és harangként zeng a koponyájuk.
Azt javaslom, maradjunk a ház körül pár hónapig,
talán egy évig!
Míg teljesen fel nem gyógyulsz.
Szabadon távozom, de hízelgő abbéli vágya, hogy foglyul ejtsen.
Nem ön az első.
Szét kell lőnöm a kibaszott fejed,
ha megpróbálsz elmenni.
Elölről vagy hátulról lő le?
Hátulról.
Ha már biztos, hogy elmégy,
és nem hamarkodom el.
Tényleg hiányoztál.
Tehát fogoly vagyok?
Szerencsétlen fordulatot vett ez a beszélgetés.
Biztos ugyanolyan boldog leszel itt, mint egykor.
Amikor levetettem magam egy hídról?
Gyanítom, beleestél, míg a halakat nézted.
Miért akar itt tartani, ha én nem akarok maradni?
Ha már meg kell fulladni, a szerelem árjában tegyük!
David,
ezt a fácánt lepucoltam már a csontról?
Tévesen ítéltem meg, uram.
Elnézést kérek.
Desszertet, drágám?
Könnyen lejön?
Mint egy gomb az öltönyről.
Afrikában éles kövekkel csinálják,
de én készítettem egy saját, precíziós eszközt.
Csak az előbőrt metsszük ki,
vagy a csiklót is?
Az egész ördögi csomagot.
Ez majd lecsillapítja.
Ezúttal sikerrel járunk.
Este leszedálom, és a műtőjébe viszem.
Victoria, drágám!
Merre vagy?
Tökéletes időzítés.
Martini.
Nem kérek.
Ellenben szeretnék elmenni.
Érdekes volt az együtt töltött idő,
de már világossá vált, miért ugrottam le.
Szeretném látni félholt Uramat.
Édes kis ötlet.
Sajnos azonban, drágám,
életemet a területszerzésnek szenteltem.
Az enyém vagy,
és ezt vitatni sem érdemes.
Én nem terület vagyok.
A probléma gyökere a lábad között rejlik.
Lemetéltetem,
és többé nem vonja el a figyelmedet.
Egy férfi egész életében vitatja a szexuális kényszereit.
Ez egy átok, mégis, bizonyos módon élete munkája.
A nő élete munkája a gyermek.
Megszabadítalak attól az ördögi csomagtól a lábad közt,
és rögtön beléd vetem magvamat.
Elmagyarázom, mi történt.
Victoria, a felesége levetette magát egy hídról, és meghalt.
Godwin Baxter megtalálta, a műtőjébe vitte.
Eltávolította a babát, kivette a baba agyát,
átültette az én fejembe, és újraélesztett.
Elhozom az aktát, tényleg lenyűgöző az egész.
Viszont megtartom az új életemet,
és a jó öreg klitoriszomat, köszönöm.
Kérem, hívjon nekem kocsit!
Csak jár a szájuk,
míg nem marad más, mint fegyvert rántani.
Így van ez a nőkkel.
Megadod magad?
Inkább lője át a kibaszott szívemet!
Megteszem, ha szükséges.
Idd meg az italt, drágám!
Kloroform és gin.
Csakugyan megkönnyebbülés volna megszabadulnom kalandvágyó énemtől.
Kortyolj egy nagyot, és tiéd a szabadság!
Bassza meg!
Max?
Max! A műtőbe kell vinnünk!
Különben meghal.
Nagyon vérzik.
Neked véged, baszod!
Bella, ha túléli,
nem hinném, hogy le tudna állni.
Nem nézem végig, ahogy elvérzik.
De jót tenne neki egy feljavítás.
Kivettem a golyót, már nem vérzik.
A jegyzetek.
Mindig idebent vagyok a legboldogabb.
Bella!
Itt vagy.
Valaki más története volt ez,
nem Bella Baxteré.
Az emberek szemében sosem volt más,
mint rettegés, szánalom,
te más vagy.
Igazán érdekes dolog,
ami most történik.
Izgulok az anatómiavizsga miatt.
Sokszor kikérdeztelek. Mindent tudsz.
Az anatómia szakértője vagy.
Hölgyeim, gint?
Kérek.
Gint?
A tábornoknak meg vihetnénk egy kis vizet.
Felicity,
vizet!
SZEGÉNY PÁRÁK
Magyar szöveg: Zalatnay Márta
SZEGÉNY PÁRÁK