La naiba! La naiba!
La naiba! O, Doamne!
Dumnezeule. Nu.
Dumnezeule!
Hei.
Rahat.
Nu.
Mamă, zi-i lui tata că pot să...
Ne pare rău.
Numărul la care ați sunat a fost deconectat.
Verificați numărul și apelați din nou.
Alo?
De unde ai numărul ăsta?
Mi-a spus că dacă am nevoie vreodată de ajutor pentru ceva grav să te sun.
Repet: de unde ai numărul ăsta?
A zis că o să întrebi asta,
omul care mi l-a dat și a zis să nu spun.
Nu prea are logică, nu?
De unde știu că pot avea încredere în tine dacă nu-mi spui cine ţi-a dat acest număr?
A zis să-ți spun că e un singur om în oraș care poate face ce faci tu.
A zis: „Acel om e un expert. Un profesionist”.
Și a zis că nu poți prezice viitorul
și că poate într-o zi, s-ar putea să am nevoie de acel om.
Și acel om ești tu.
Unde ești?
Ce s-a întâmplat?
Bine. Ești sigură?
În regulă.
Ce vreau să faci e dificil, dar poți s-o faci, bine?
Vreau să activezi lumina „Nu deranjați” de la camera ta
și să nu faci absolut nimic până ajung acolo. Înţelegi?
Bun. Nu ieși din cameră. Nu suna pe nimeni.
Nu atinge nimic. Nu răspunde la ușă.
Nu-ți turna un pahar ca să te calmezi.
Înţelegi? Repetă-mi.
Bine. Te descurci grozav. Da, vin cât pot de repede.
De unde vei ști că sunt eu? Așa vei ști.
Totul va fi bine. Ajung cât ai clipi.
Intră.
- Ai vorbit cu cineva? - Nu.
- Ai sunat pe cineva? - Pe nimeni.
SMS? Orice fel de comunicare?
Nu. Nimic. Nu m-am mișcat, cum mi-ai spus.
- Bun. Poți să-ți torni un pahar. - Orice?
Cât mai puternic.
Bine. Vrei ceva?
Nu, mulțumesc.
- Știe cineva că ești aici? - Nu cred, nu.
- Nu crezi? - Nu. Nimeni nu ştie că sunt aici.
Și camera?
Te-a recunoscut cineva când te-ai cazat?
Nu. Am folosit un pseudonim. Mereu o fac.
Când iau o cameră la hotel, nu când...
Am înțeles, e bine.
Am luat camera imediat după ce m-am întâlnit...
L-am făcut să aștepte lângă lift, ca nimeni să nu...
Nu fac chestii din astea.
Nu-mi stă în fire.
Ascultă. Vreau să te uiți la oră.
E cineva care ar fi îngrijorat dacă n-ar ști nimic de tine?
- Nu știu... - Gândește-te.
Nu. De obicei, fac ce vreau.
Bun. Am înțeles.
- Poți face ca totul să dispară? - De asta m-ai sunat.
Sărea pe pat.
A căzut și s-a izbit de sticlă.
- Ar fi sfârșitul întregii mele munci. - Bine.
Suntem pe cale să realizăm ceva important.
N-avem timp pentru asta. Nu prea avem timp.
N-a fost vina mea, n-am făcut nimic...
N-are nicio importanță, bine?
Nu, ascultă-mă.
Trebuie să știi asta, n-am făcut nimic. Eram...
Unde ai fi în mod normal?
Ce vrei să spui?
Dacă ar fi o seară normală,
și n-ai fi într-un apartament de 10.000 de dolari
cu un gigolo mort plin de sânge și de sticlă spartă, unde ai fi?
Nu era un gigolo.
Aș lucra acasă, m-aș uita la televizor cu fiica mea...
Bine. Acolo vreau să fii.
- Bine. - Bine.
Ești acasă, stai pe canapea. Cum o cheamă pe fiica ta?
Am două fiice.
Julia. Cu ea m-aș...
Te uiți la televizor cu Julia.
Bine.
O să șterg orice urmă de-a ta.
Ca și cum nu s-a întâmplat. Orice-ar fi.
Mulţumesc.
Cu asta mă ocup.
Când mi s-a dat numărul tău, am crezut că e o glumă.
Nu știam că există oameni ca tine.
Nu există. Nimeni nu poate face ce fac eu.
Ce-a fost asta?
- Răspunde. - Ce?
- Răspunde. - Da?
Mai tare.
Da?
N-am nevoie de nimic, mulțumesc.
Te pot ajuta?
Nu cred.
Cine eşti?
Am venit să mă ocup de problema ta. El cine e?
L-am sunat.
Pe tine cine te-a sunat?
Incredibil.
Ce se întâmplă?
Da.
Am înţeles.
Așa e. Știu. E ciudat. Bine.
Ce?
Alo? Cine e?
Bine.
Bine. Da.
Înțeleg perfect. Și sunt convinsă
că putem ajunge la un compromis benefic amândurora.
Nu cred că ești în măsură să negociezi ceva.
Ai dreptate. Ai dreptate.
Spune-mi, ce ai sugera?
Camera aia e ilegală.
E o infracțiune penală în statul New York.
Poți să pleci, atunci. Serviciile tale nu mai sunt necesare.
Fii serios. Care-i planul?
Nu știu despre ce vorbești, dle.
Ce?
I-ai luat...
Bine, ești pe difuzor.
Alo? Mă aud? Mă auziți?
- Da, sunt aici. - Minunat.
Avem o situație urgentă, așa că o să vorbesc pe șleau.
Mă numesc Pamela Dowd-Herdry, ăsta este hotelul meu, foarte nou,
foarte scump, și vreau să limitez orice scandal care ar putea fi asociat cu el.
Știu că o clădire poate căpăta o reputație proastă
și nu vreau să fiu proprietara unui hotel unde o procuroare,
pe care o admir enorm și în care cred foarte mult,
- a fost găsită cu un gigolo mort. - Nu era...
Astea fiind spuse, am angajat pe cineva,
recomandat de un prieten bun, să se ocupe de problema asta.
E un expert. Cel mai bun.
Nu mai e nimeni care poate face ce face el.
Mersi, Pam.
Desigur, clienta mea are propriile interese în joc
și vrea să-i fie protejate.
Motiv pentru care a insistat să-şi menţină integritatea
ca să elimine această mică problemă.
Și cum nu știm cine e cel mai indicat pentru îndeplinirea acestei sarcini,
am decis că singura soluție e să colaborați
ca să rezolvați tărășenia asta.
Alo?
Nu.
Pam, putem discuta?
- Te rog, așteaptă. - Nu.
Glumești, nu?
- Nu poți să pleci. - Nu lucrez așa.
- Cum pot avea încredere în el? Nu-l... - ... cunosc.
Poate e un zevzec.
Pe mine nu mă cunoști. De unde știi că poți avea încredere în mine?
Am încredere în bărbatul care te-a recomandat.
Ai grijă.
Nu vorbește aiurea și a zis ca pot să am încredere-n tine.
Pam, nu văd cum mă privește asta.
Faci apel la simțul onoarei? Nu merge așa.
Nu lucrez așa.
A spus că-ți dai cuvântul când accepți o treabă.
Și un om valorează cât cuvântul lui.
Nu așa.
Ai fos și tu filmat.
Uită de mine. Dacă pleci, te are pe film.
Bine.
Știu că mă poți vedea.
Bine.
Și eu simt la fel.
Bine. Și acum?
- Trebuie să știu... - Am nevoie de...
Descrie-mi seara.
Începând de când?
De când totul a luat-o razna. Ia loc.
Bine.
Eram la o petrecere, nu departe de aici.
După, am vrut să beau ceva. Îmi place barul de aici.
Tocmai intrasem și mergeam spre toaletă când un puști a început să-mi vorbească.
Era amuzant, fermecător, deplasat.
Și i-am zis: "Luăm o cameră?"
Mai în glumă, mai în serios.
El a spus: „Sigur”.
- Nu l-ai mai văzut? - Nu.
- Ați fost văzuți împreună? - Nu.
Apoi ai urcat.
Nu înțeleg de ce trebuie să știi toate astea.
Trebuie să știu ce să fac să dispară.
- "Să știm." - Ce?
Trebuie să știm.
- Ai urcat. - Am băut și ne prosteam...
Când ai luat camera?
- Înainte să urc. - Înainte să urce.
Înainte sau după ce l-ai întâlnit?
După, înainte să urc.
Bine, nu știam, continuă.
Ați băut, vă prosteați...
- Ați vorbit despre bani? - Nu e un gigolo!
V-am zis deja...
E deja destul de jenant și umilitor,
nu înțeleg de ce trebuie să repet totul de două ori.
Nu trebuie să repeți.
Poate câteva lucruri.
Zău?
Știu despre ce ați vorbit voi doi?
Nu. Încerc să mă pun la curent.
Ai adus un non-gigolo în camera ta. Ați început să beți, să vă prostiți și...
Intră în baie, iese, începe să sară în pat,
cade pe pe suportul de bar și moare.
E cineva care ar fi îngrijorat dacă n-ar ști nimic de tine?
Curăță-te, ia-ți lucrurile și pleacă.
Sunt plină de sânge.
Te duci acasă, îți vezi familia, te porți ca și cum nimic nu s-ar fi întâmplat.
Ce?
Ai cumva...
Mă sunați ca să coordonăm...
La momentul respectiv, nu acum.
Ce-o să se întâmple cu el?
Cu cine?
Corect.
Bine.
Ai mâncat, dragă?
Vin acasă. Pot să iau ceva de pe drum.
Ce faci?
Am fost îngăduitor, te-am lăsat să cureți nesupravegheat.
Nesupravegheat? Ce onoare.
Mi se pare că nu înțelegi situația.
- Da? - Da.
Vreau să termin treaba și să plec acasă.
Aici te înșeli.
Lămurește-mă.
Treaba ta e să nu lași dovezi care să ducă la client.
Și pentru asta, trebuie să te debarasezi de tot.
De parcă nu s-ar fi întâmplat. Dificil.
- Pentru tine, poate. - E irelevant.
Treaba mea e să mă asigur că-ți faci treaba,
ca toată tărășenia să nu poată fi legată de hotelul ăsta.
Mai puțin dificil.
O să stai acolo și-o să bei suc?
O să...
supraveghez.
Hai sictir.
Nu atinge nimic.
O să ai sânge pe pulover.
Nu-ți face griji pentru mine.
Mulţumesc.
Să-mi trag una!
Ți-am zis să n-atingi nimic.
Să-mi trag una!
Va fi o noapte lungă.
Stați așa, nu înțeleg.
De ce nu puteți scăpa și de droguri?
- Un puști mort în parc... - N-ar avea motiv...
- ...în urma unei supradoze... - ...să se plimbe pe-acolo...
- ...vor pune întrebări. - ...cu atâtea droguri...
Probabil furate.
Dacă găsesc un puști mort în parc
cu heroină în valoare de 250.000 $, își vor pune întrebări.
N-am înțeles absolut nimic.
Proprietarul o să vrea să-și recupereze bunurile.
Nu vreau să apară aici,
nici responsabilitatea de a-i arunca marfa în râu sau de a o preda poliției.
Veți găsi proprietarul drogurilor și le veți înapoia.
- Nu e... - Pam...
Nu e atât de simplu.
- Ar fi putut fi un emițător. - Emițător? Ar fi fost aici.
Cum o să găsim proprietarul?
Mai întâi corpul, apoi drogurile.
- Dac-aș fi în locul tău... - Nu ești.
- Nu vreau să dureze toată noaptea. - N-o să dureze.
Bine, atunci...
Acum vrei să te implici? Du-te dracului.
Vrei să ajuți?
Sună-ți șefa, zi-i să golească parcarea ca să scoatem cadavrul.
Glumești. Oricum trebuie să ștergem imaginile. N-o să vadă nimeni.
Înțeleg.
- Ce? - Nimic.
Ai noroc că sunt aici, altfel ai fi fost prins.
- Înțeleg. - Încerc să câștig timp.
Nu trebuie să justifici.
Nu poți s-o faci. O să te ajut.
- Pot s-o fac. - Serios?
- Da, serios. - Atunci, fă-o.
Poate că nu vreau să vezi cum o fac.
Cum spui tu.
Știi ce? Nu-ți suna șefa. N-o suna.
Dă-o dracului.
E o metodă.
Arată ca un cadavru pe un suport de bagaje.
N-am terminat.
Fii atent.
Nu trebuie să ajuți. N-am nevoie de tine.
Dar dacă mă ajuți, o să meargă mai repede.
Mă distrez de minune.
- Mersi. - N-ai pentru ce.
- Cretin. - Fraier.
Stai.
Ce?
Garajul are alt sistem de securitate.
Eşti un tâmpit.
Am vrut doar să văd metoda ta, dar n-o să spun nimic.
E cel roșu.
Ce?
Asta îți dă vreo cinci minute.
Am o cheie electronică.
Am o cheie electronică!
Nu te băga.
Conul din ușă? Alt truc de-al tău?
Să ștergem casetele și să plecăm.
- Nu. - Nu?
Deși sunt curios să văd ce-ai fi făcut fără mine,
mă tem că trebuie s-o fac singur.
- Poftim? - O să șterg casetele,
- dar nu te pot lăsa să te uiți. - Trebuie să fiu prezent.
Mi s-a spus să nu vezi.
Cine ți-a zis? Șefa ta?
Nu te vrea acolo.
Camere ascunse într-un hotel de lux nou-nouț.
Ce pui la cale?
- Nu urci acolo. - Serios? De ce?
Ce ascunzi? Cine eşti?
Cine sunt? Nu conteazaă cine sunt. Cine ești tu?
- Un moșneag? - Da.
Nu te las acolo.
Vorbe mari din partea unui polițist de hotel.
Sunt filmat și nu plec până nu mai sunt.
Nimănui nu-i pasă că ești filmat.
Și dacă-i o înscenare?
- Fii serios. - Cum?
Ce înscenare?
Poate că șefa ta l-a angajat pe puști.
- Continuă. - Da.
Știa că are droguri.
Sau i-a dat drogurile și le-a tras-o la amândoi.
Se distrează, beau, râd.
Dar ea vrea ca el să facă o supradoză și-l filmează.
- Da? - Da.
Apoi se înțelege cu șeful meu să curăț totul ca și cum nu s-ar fi întâmplat.
Dar păstrează caseta.
Pentru ce?
- Pentru șantaj, tâmpitule. - Ce șantaj, rahat cu ochi?
- Tu să-mi spui, cretinule. - N-are nicio logică.
Ai văzut prea multe filme.
- La naiba. - La dracu.
E totul în regulă?
- Toate bune. - Da.
N-are sens, nu respira.
Nu i-ai luat pulsul?
Nu i-am luat pulsul, n-avea puls.
Și totuși...
Tu nu i-ai luat pulsul, n-ai întrebat.
- E primul lucru pe care-l faci. - N-avea puls!
- Și totuși... - Și totuși, n-ai întrebat.
- N-ai întrebat dacă-i mort. - Am avut încredere în tine.
Crezi că nu i-am luat pulsul?
Nu, cred că ți-a sărit țandăra și ai uitat.
Ratat!
Dacă vezi doi oameni, dintre care unul la podea,
nu întrebi dacă are puls, dacă e mort, verifici tu!
- Mersi, sensei. - Da.
Poate din cauza drogurilor.
Ce tâmpenii. Nu merge așa.
- Nu e mort. - Așa se pare.
- Recunoaște, nu i-ai luat pulsul. - Gura. Încerc să mă gândesc.
A fost un drog magic.
- Încetinește bătăile inimii... - Taci dracului! Nu contează.
Asta schimbă lucrurile.
E grozav.
Gândește-te. Trebuie să știe.
Trebuie să ne grăbim.
Nu e sigur.
Știu, dar trebuie să plecăm înainte să i se facă terci creierul.
Probabil deja e.
Nu vreau să merg din uşă în uşă ca Martorii lui Iehova,
încercând să înapoiez patru pachete de cine știe ce? Tu vrei?
- Ăsta era planul tău? - Încerc să-ți spun că merită încercat.
Sunt de acord.
Bine. Cunosc pe cineva.
Nici să n-aud!
- Ce? Tipul meu se pricepe. - Să-l ia naiba. Un măcelar?
- S-ar termina prost. - Merge doar cu omul meu, e exclusivist.
Mașina mea, omul meu. Du-te dracului.
Mă-sa...
Deci?
N-a răspuns. Unde mergem?
Chinatown.
Virează la dreapta și...
Știu să ajung în Chinatown.
- Albanezii. - Ce?
Albanezii au avut o problemă.
Da, știu.
Un transport masiv de heroină pură din Europa a dispărut brusc.
Știu.
- Crezi că sunt drogurile lor? Înapoiază-le. - Nu.
N-am chef să fiu ucis.
Albanezii vor ucide și au ucis toți potențialii hoți.
Făptuitorul îl trimite pe puști ca momeală,
să-mi seducă clienta, ca să-i elimine pe albanezi
și să scape de concurență, ca să poată vinde droguri.
Îl trimit pe puști cu rucsacul cu drogurile, să facă o supradoză...
Nu se leagă.
Ține-o tot așa. O să-i dai de cap.
La stânga pe Division.
Trebuie să te anunț.
Bine.
- Nu pot să dau buzna cu tine... - Bine.
Nu, nu în seara asta.
N-am venit pentru asta.
Sunt convinsă.
Jur. Am nevoie de ajutor.
Ce fel de ajutor?
Păi...
Cam asta e.
Stai, cobor.
Ce pățește puștiul după ce vorbește?
Dacă vorbește, mi-am făcut treaba.
Tipul celălalt îl omoară?
- Răspunzi pentru el? - Nu e rău.
Știi că nu pot să răspund pentru el.
E genul...
Știi genul.
Nu, nu știu.
- Care se cred genii, cred că știu totul. - Da, cunosc genul.
Nu vreau să-l oblojesc pe puști doar ca să-l omori.
Și-a trăit traiul, era preferatul tuturor,
dar s-a terminat de mult și nimeni nu i-a spus încă.
Probabil locuiește într-o garsonieră
și adoarme uitându-se la filme alb-negru, de singurătate.
Bună, June.
Bună.
N-ai răspuns.
Știu.
Chiar aveți un puști drogat în portbagaj?
- De cât timp vă... - Nu e ceea ce crezi.
- I-ai promis exclusivitate. - Mai sunt și alții?
Chiar aveți un puști drogat în portbagaj? Dacă da...
- E dinaintea mea? - Da.
- Da? - Da?
- Nu. Da? - Da.
Putem să ne ocupăm mai întâi de puștiul drogat, smintiților?
Trebuie să fiți atenți, amândoi.
Dacă ați fost văzuți împreună...
Ai zis că am exclusivitate.
Ce? Mi-ai zis!
La naiba.
Aduceți-l înăuntru.
- Și aveți grijă la spate. - Da.
Bine, la trei.
Stai. Un, doi, trei, nu? Nu un, doi, trei, trage?
- Desigur că nu. - Bine.
Un, doi, trei.
Știți ce-a luat?
Nu.
Probabil o combinație nasoală sau ceva extrem de pur.
Parcă n-ar avea puls.
Mulți paramedici l-ar fi declarat mort.
Serios?
- Vrem doar să vorbească. - Ai zis că a luat un drog magic?
- Câți? - Îți încetinește inima.
Câți clovni vin pe-aici?
Nu e momentul.
- De ce n-ai răspuns? - Amândoi afară. Acum.
Afară.
Știai?
Bănuiam.
N-am văzut pe nimeni, n-am auzit nimic, așa că n-am întrebat.
Dacă te încălzește cu ceva, e cea mai bună.
Clar.
Primul contact voia să mă adoarmă ca să-mi scoată un glonț din coaste.
L-am trimis în mă-sa.
Am aflat că extirpa rinichii oamenilor fără să-i întrebe.
Te trezești și îți zici:
"Cam mare cicatricea pentru un glonț."
Mi-a salvat viața.
Nu mai spune.
Un șrapnel, aproape de vertebre. Am stat două săptămâni la subsol, recuperându-mă.
În octombrie?
Poate. De unde știi?
Eram aici.
Fii serios!
Mă întrebam de ce nu mă lasă lângă pivniță.
- E cea mai bună. - Este.
Știam că nu-s doar eu.
- Care erau șansele? - Nu?
Să ne culcăm amândoi cu acelaşi doctor din Chinatown.
Voi doi nu v-ați...
Prindeți-l!
Ia-o...
- Ia-o... - Ştiu.
Întoarce-te!
Nu mai alerga!
Rahat.
La dracu '!
Urcă.
Pramatie!
Mișcă.
Cine sunteți?
Nu!
- Hai, doar... - Nu!
Hei! Zevzecilor!
Prindeți!
Să ia câte două mari la două ore și una mică la 6 ore. Și multă apă.
Și nu mă culc cu el, te ia la mișto.
Da, te-am luat la mișto.
Nu.
- Ai un loc. - Poate am.
Sigur ai.
Termină!
- Știi cum vorbești? - Cum?
Ca un tip care are un apartament.
Ai un apartament. Să mergem la tine.
- Nu mergem la mine. - De ce?
Fiindcă-i al meu!
Exact.
Bine.
- Ce naiba? - Îmbracă-te.
Hai.
Vrem o cameră.
Cuibușor de nebunii, 1.001 de nopți sau Safari?
Pardon?
Cuibușor de nebunii, 1.001 de nopți sau Safari?
Cuibușorul și 1001 de nopți, minim trei ore.
Safari merge la oră.
Nu e un gigolo.
Stai jos.
Ce propui? N-am mai făcut-o niciodată așa.
Pot să încep eu și apoi...
- Intervin când mi se pare bine. - Dacă nu vrei să începi tu, și...
Nu, începe tu, mă iau după tine.
Bine.
- Deci... - Unde...
De unde ai luat drogurile?
Nu știu despre ce vorbești.
Bine.
- De unde ai luat drogurile? - Nu știu.
Nu știu despre ce droguri vorbești.
- De unde ai luat drogurile? - Nu...
Vorbește, cretinule.
Arată-i restul.
Hai.
Acum.
Nu-s ale mele.
Poți să vii pe hol un minut?
Ce naiba crezi că faci?
Ai întrebat același lucru de trei ori.
Nu știa că avem drogurile. Era speriat. Îl aveam la degetu' mic.
Nu era panicat. N-avea să spună nimic.
- Nu ştii asta. - De câte ori voiai să-l întrebi?
De zece, douăzeci de ori... Hei!
Poate nu știi, dar asta e o artă.
Arta de a repeta același lucru?
- Să-ți văd tehnica. - Nu ți-o arăt.
- Pentru că n-o ai. - Nu.
Atunci de ce?
O să mi-o furi.
- O să ți-o fur? O să ți-o fur? - Iar te repeți.
N-ai nicio tehnică.
Da, și nu se limitează la a spune același lucru.
Ți-am arătat trucul cu bagajele.
- Nu mi l-ai arătat. L-am văzut. - Ți-a plăcut, o să-l folosești.
- Poate. - Recunoaște, e mișto.
- Bine, e mișto. - Da, e mișto.
Ce facem?
Nu putem s-o facem și gata?
Ce vrei să spui?
Nu vreau să fiu aici.
Ți-e dor de locul tău?
Simt că fac sifilis stând aici. S-o facem și gata.
- Serios? - De ce nu?
- S-o facem. - Grozav.
- De unde naiba ai drogurile? - Lagrange!
I se spune Lagrange!
Lagrange?
- Ce-i cu el? - Drogurile sunt ale lui, sau au fost.
- Minți. Cum? - Cum ce?
Cum te-ai implicat cu unul dintre cei mai mari traficanți de droguri în oraș?
Nu sunt un gigolo, nu e vorba de asta.
Cum ai luat drogurile?
Încerc să vă explic. Lăsați-mă să vă explic.
Pot să beau niște apă?
- Îl vrea hidratat. - Da, ştiu.
Bine. La naiba.
Mulțumesc.
Da.
Mulțumesc.
Doamne.
Ce bine e.
Bine.
M-am trezit...
Trebuie s-o iei de la-nceput?
- Lasă-l să vorbească. - Da. O să fie clar când termin.
Trebuie să precizezi că te-ai trezit?
- Da, așa mi-am început ziua. - Asa ne-ncepem toți ziua!
Vrea să spună să te gândești la ce contează și să omiți restul.
- Eu... - Hei!
Gândește-te!
Bine.
M-am trezit, m-am dat jos din pat și...
Camera e vraiște și nu sunt mahmur, dar...
Scuze, scuze, scuze. Bine.
- Ies din casă și... - Nu.
Lasă-l, nu știe să fie concis.
- Pot. - Nu poți.
- Ba pot. - Mai rapid.
- Bine. - Ce mama naibii s-a întâmplat?
Da. Bine.
Nu încercam să câștig bani sau să fiu traficant.
Am studiat Comerțul la Pace. Niște cursuri de afaceri.
Lumea încearcă să ți-o tragă cu chestii legale,
dacă nu știi cum funcționează. Sunt la cursuri și e un tip acolo.
Duce o viață de rahat, dar e deștept, e un geniu.
Și azi i-a murit mama.
A primit un apel la curs, maică-sa era în spital
și a murit pentru că nu i-au dat medicamentul bun.
Au dat-o în bară.
I-am spus că-l ajut cu ce pot.
Are încredere în mine, suntem tovarăși.
E pe bune tipul, nu se joacă.
Îmi zice:
„Trebuie să livez ceva pentru șeful meu, dar nu mai pot”.
I-am zis că o fac. Deși nu fac chestii de-astea.
Îmi dă marfa și eu zic: "Vorbeşti serios?"
Dar mă-sa a dat colțu' așa că-i zic că o fac.
Frec menta înainte să primesc adresa,
și recunosc, mă simt foarte cool,
dar și speriat de moarte.
Inima îmi bate cu putere.
Intru în barul unui hotel
și mă simt bine pentru că fac ceva serios și sunt remarcat.
Fetele mă bagă în seamă,
brusc, sunt cel mai șmecher.
Și nici măcar n-am făcut duș dimineață.
Cum încercam să spun înainte.
Trei tipe încep să-mi vorbească, bune rău. Le-am atras.
Mi-au luat de băut fiindcă sunt lefter.
Când ies din baie, tipa mai în vârstă, foarte sexy,
îmi spune: „Vrei să vii în camera mea? ”
Și eu zic: "Da." E viața mea, s-o trăiesc.
Mama lui Diego tocmai murise!
Mă gândesc la viața mea, cum se poate termina în orice clipă!
Petrecem și...
am vrut doar să văd cum e.
Era magie învelită în plastic care radia și am vrut să încerc.
Doar un pic...
Azi a fost prima zi în care m-am simțit cool.
N-ați înțelege, voi sunteți șmecheri de șmecheri.
Dar am avut grijă, n-ați fi știut că am încercat.
Dar am încercat și nu m-a făcut să mă simt cool.
Doar...
Asta e tot?
Cred că da.
- Bine. - Care e adresa livrării?
- Nu știu. - Unde e telefonul tău?
L-am ascuns.
În hotel?
- Nu, acasă. - De ce?
Pentru siguranță. Mi-am ascuns și portofelul, în caz că eram jefuit.
Cum primeai adresa fără telefon?
Pe pager.
- Pager? - Unde e pagerul tău?
N-am pager. Nu suntem în anii '90.
Cine are pagerul?
- Nimeni. - Nimeni?
- Nu. - Unde e?
Diego mi l-a lăsat la serviciu.
- Unde? - La Club Ice.
Pe vremuri era... Palazzo.
E barman acolo uneori.
De ce ar avea Diego încredere în tine?
Pentru că suntem prieteni.
Credeți că e prea târziu?
Devreme, târziu. Ai acceptat, ți-ai dat cuvântul. Termin-o.
Da.
Îl vedeți?
De când lucrați împreună?
- De mult timp. - Cine mai știe?
Serios?
Se vede.
- Zău? - Da.
Purtați aceleași haine,
vorbiți cam la fel.
Sunteți aceeași persoană.
Livrarea o să rezolve totul, nu?
Am un examen greu săptămâna viitoare și vreau să-l trec.
Nu trebuie să-ți faci griji pentru asta.
Revin imediat.
- Eşti amuzant. - Ce? Nu fug.
- Dacă zici tu... - Serios, merg după pager.
Promit, n-o să...
Nu e...
Croata.
De ce vă uitați așa?
Ai dat lovitura aia în Gowanus.
Nu. De ce?
Mă așteptam să mă sune.
- Dar după dezastrul... - N-a fost un dezastru.
Deci tu ai fost.
Ce se întâmplă?
Cadavrul a dispărut.
Știi explozia de la depozitul de probe din Bronx?
Glumești. Tu ai fost?
Da.
A fost în octombrie.
- Îți reveneai la June. - Da.
A încercat să mă prevină în seara asta.
A zis că nu trebuie să fim văzuți îmrepună.
De ce nu mergem după pager?
- Nu putem. - De ce?
Risc să fiu percheziționat? Unul dintre voi stă aici cu drogurile.
- Nu-l las cu drogurile. - Eu nici atât.
N-ai încredere în partenerul tău?
Unde e?
- Ce? - Pagerul.
E în...
Nu. Nu vă spun.
- Nu te mai prosti, unde e? - Spuneți-mi ce se întâmplă.
- Nu. Unde e pagerul? - De ce nu-mi spuneți?
- Nu putem. - De ce nu?
- Pentru că nu putem. - De ce?
- Pentru că... - Nu suntem parteneri.
Ce?
Ținem la discreție în breasla noastră.
O regulă monahală.
Așa m-am format.
Idem.
Când angajezi pe cineva să facă ce facem noi,
vrei pe cineva care lucrează singur.
Fără relații sau conflict de loialități.
Ești de încredere dacă n-ai încredere în nimeni.
Dar în clădirea aia e un om foarte înfricoșător și violent
pentru care, se pare, am lucrat amândoi.
- Dacă suntem văzuți împreună... - Dacă ar bănui că știu ce știe el...
Și că eu știu ce știe el...
Ar pune să fim uciși fără să clipească.
Sau ne-ar ucide cu mâna lui.
Sunteți parteneri secreți?
Nu suntem parteneri secreți.
Uite cum o să facem.
Luăm drogurile cu noi.
Și intrăm cu toții.
Fără să ne pierdem din ochi.
Și ia pagerul ăla afurisit.
Și să sperăm că Dimitri nu ne vede împreună.
Cel mai tâmpit și mai periculos plan.
Chiar nu sunteți parteneri?
- Scara e rece. - Ce?
- E rece. - Gura.
Sunt prieten cu Diego, mi-a lăsat un pager.
- Ce? - Diego mi-a lăsat un pager verde.
- Imediat. - Mersi.
Nu, pagerul. E acolo!
Poți să...
Ce făceai în spatele barului?
- Nimic. - Ce făceai acolo?
Vorbeam cu tipul ăla.
Bine, bine.
Nu! Liniștiți-vă!
Ce se întâmplă, Dimitri?
- Cine-i tâmpitul ăsta? - Cine naiba ești tu?
Băieți, e în regulă.
Calmați-vă. Dați-mi-le.
Doar invitații poartă arme.
Îmi pare rău, iubito. O să repar totul.
E în regulă.
Sunt prieteni.
Da.
Veniți. Veniți.
Porniți muzica.
Dați buzna la nunta fiicei mele și apoi scoateți armele?
Am venit să te felicit.
Îl cunoști pe nătăfleață ăsta?
Mă credeți sau nu, voi doi oferiți servicii similare.
Cu tot respectul, Dimitri, mă îndoiesc.
Și dacă te mai văd vreodată, amice...
Hei!
Să te văd!
Bine!
Lasă-l. Rămâi. Bea ceva.
- Sunt în timpul serviciului. - Înțeleg.
Profesionistul.
Lupul singuratic.
Scuze de deranj.
Felicitări fiicei tale.
Scumpo.
Vino aici.
Sunt prieteni...
Vezi?
Ți-am spus că n-o să fug.
N-au trimis adresa.
Mai avem timp.
Vreau și eu să termin treaba.
Hai.
Închide gura când mesteci.
Bine.
Cum începi să faci așa ceva?
Ce faceți voi.
Ce crezi că facem?
"Reparați" lucruri, nu?
Dacă e vreo problemă, dacă cineva o face de oaie, vă ocupați de tot, nu?
În mare parte.
Mulțumesc.
Păcat că nu puteți lucra împreună.
Probabil vă simțiți singuri.
Mă duc să fac pipi.
Lagrange are un om la Dimitri, sau Diego joacă la două mese.
- Tot o ții cu conspirațiile? - Mama lui Diego nu e moartă.
Îl fac țap ispășitor. Dar de ce? Și cum a primit Lagrange marfa?
Ce importanță are?
- Nu ești curios? - Nu schimbă nimic.
Nu ești curios?
Ar fi o informație utilă.
Să ne gândim cum facem. Nu putem ști totul.
Dacă unul dintre noi face livrarea, putem să aflăm mai multe.
Dacă avem adresa.
Dacă avem adresa, unul dintre noi face livrarea.
Nu.
Trebuie să fie el.
Ce? Nu. Ar putea fugi, vorbi. E prea riscant.
Trebuie să fie el.
M-ai pierdut.
Unele treburi se fac singure.
Puștiul intră și e împușcat?
Pentru că tu nu vrei s-o faci?
Nu fac nimic inutil. Mai ales asta.
Sau te-ai înmuiat.
Dacă puștiul dispare, o să fie căutat.
Așa, îl găsesc.
Înțeleg.
Ai putea să-l lași în viață.
Să zicem că te înșeli.
Puştiul face livrarea, pleacă în viață.
Apoi...
Știi de ce sunt mai mulți trăgători într-un pluton de execuție?
Da.
Atunci...
- Nu te rog, n-am nevoie de ajutorul tău. - Știu. Îți fac o propunere.
De ce? Să spui că nu mai sunt în formă?
Cui?
Spun că înțeleg...
cum e să faci asta.
Poate așa...
ar fi mai puțin...
Da.
Îl cunoști?
A sunat?
Slavă Domnului.
Am crezut că suntem morți.
Mulțumesc.
Ce facem?
Intri.
Voi nu veniți?
Ai acceptat treaba, trebuie s-o termini.
Da.
Mă așteptați?
Bine.
Mă întorc.
S-ar putea rezolva de la sine.
La naiba cu asta.
- Ăia sunt... - Albanezii.
La dracu '!
Calc-o!
Nu sunteți lupi! Sunteți prieteni!
Trei, doi...
Toți sunt morți?
Ce naiba?
Ce s-a întâmplat?
Înainte să intru, mi-am zis: „Mi-e frică”.
Dar m-am gândit că pot s-o fac, pentru c-aveți încredere în mine.
Oprește-te. Nu contează.
Ce facem?
Termină treaba.
Ce?
Ai venit să livrezi drogurile. Fă-o.
Cum... Le las oriunde?
Ce poveste încerci să spui?
Cred că tipul ăsta era șeful ăstora...
Știu. Da.
Și să spunem că tipul ăsta...
Pare mai realist.
Să mergem. Nu vrei să fii aici când răsare soarele.
Puteți să mă duceți acasă?
Ia metroul.
Vă rog.
Toți luăm metroul.
Ai sânge pe pulover.
Dobitoc.
Mă durea undeva.
Ce-o să-i spun lui tata?
Că a fost o seară calmă.
Și dacă ziceți altceva,
o să dăm cu banul să vedem cine te ucide pe tine și pe tatăl tău.
Mi-a făcut plăcere.
Nu ne-ai întâlnit.
Da.
Vor să vorbească cu tine.
Frank turna Candidatul Manciurian.
Era renumit că trage doar câte-o dublă.
Și regizorul spune: „A fost perfect. Mai tragem una”.
Frank spune: „Știi ce?
Dacă e perfectă, folosește-o de de două ori."
Cu sau fără lapte?
Fără.
Da.
Fugi.
Little!
Despre ce e vorba?
Vrei să iei micul dejun?
Știu un loc.
Brighton Beach, vizavi de...
Exact. Ador locul ăla.
Ai fost intimidant.
Ți-a plăcut chestia cu cleștii?
S-ar putea să ți-o fur.
Îți place blini?
Îi ador.
Da.
Poftim. Mulțumesc.
- Un emițător. - În droguri.
Ar fi trebuit să-mi dau seama.
Lagrange a furat drogurile sau...
Nu vrei să știi?
Dacă puștiul tace, nu contează.
Îți dai seama că unul dintre noi, într-o bună zi...
Da. Probabil. Vedem atunci.
Dacă poate fi ucis.
Da. Bine...
Norocosu' naibii.
Ce noapte de pomină.
Da.
Bine.
Ce ţi-a spus ca să te convingă să lucrezi cu mine?
Ce ți-a spus? Te avea la mână.
A spus că n-am de ales.
Bine.
„Îți dai cuvântul când accepți o treabă. Și un om valorează cât cuvântul lui.”.
Cine te-a sunat?
Ce?
Când mergeam la June.
- Cine te-a sunat? - Dar pe tine?
Contactul tău.
Contactul meu?
Cel de la care Pam a primit numărul tău. Contactul tău.
- Probabil l-a sunat ea. - Dar de ce să mă sune și pe mine?
Cine te-a sunat...
Vrei să spui că procuroarea are numărul tău...
- Nu. - Da.
Avem același contact?
Avem același contact.
Dar de ce-i pasă? E o simplă curățare.
- Doar dacă... - Dacă nu știa despre droguri.
Puștiul moare fără să facă livrarea, ne sună pe noi.
- Pe rând, dar nu răspundem. - Așa că trimite pe altcineva.
- Chinatown. - Vede că puștiul e în viață.
- Deloc discret. - Planul se reia.
- Noi mergem la Dimitri. - Care ne-ar fi ucis...
Nu l-am păcălit pe Dimitri, știa.
Nu și gorila lui.
Albanezii așteaptă pentru că...
- Emițătorul nu e pornit. - E în pager.
- A fost o înscenare. - Lagrange încearcă să mute drogurile.
Albanezii îl atacă pe Lagrange.
- Concurența dispare. - Orașul se închide.
- Se fac arestări. - Cunosc o procuroare.
Și hoteliera spală banii.
Viitorul sună bine.
De-asta erau camere în hotel.
Voia să știe cine știe.
Dar puștiul cauzează un schimb de focuri.
Trebuia să cădem de fraieri. Nu credea c-o să-l trimitem pe puști.
Voiau să ne elimine.
- N-o să ne lase să ieșim vii de aici. - Nu.
Nu riscă deloc.
Nu.
Știi, nu mi-ai spus cum te cheamă.
Dacă supraviețuim...
S-a făcut.
Gata?
Da.
- Da. - Da.
- Da!
Te-am prins.
La naiba!
Traducerea și adaptarea: jarvis