Labas rytas, Mole. Tavęs laukia nauja diena.
Horizonte - daug galimybių.
Kiekviena diena - tai galimybė parašyti naują savo istorijos skyrių.
PAGRINDINIS - NUOTAIKINGAS SKAITYMUI - ŠEŠĖLIAI
Aš tik noriu padėkoti. Jums visiems.
Pastarieji keli mėnesiai buvo sunkūs,
nebūčiau jų ištvėrusi be savo padėjėjų.
Ypač dėkoju Marisolei už tai, kad pagulėjo su manimi
per vestuvių metines.
Tai daugiau nei galėjau tikėtis.
Tu spinduliuoji šiluma.
Bet dabar man jau daug geriau, aš pradedu naują gyvenimą.
Mano pirmoji tikro darbo diena po labai ilgo laiko.
Turbūt pasimatysime 18.30 val.?
Skamba išties beprotiškai, kai ištari garsiai, ar ne?
Aš jus labai myliu.
Ir tenoriu pasakyti,
kad tikiuosi, jog tai greit praeis,
ir mes grįšime prie masažų ir pilių pirkimo internete.
Gerai. Visiems viso gero.
Ko gero, pasimėgaukit namais, kol manęs nebus!
Ką dabar veiksim?
Nežinau. Aš jos gal net pasiilgsiu.
Galėtume eiti paplaukioti.
NEPAKANKA LĖŠŲ
AMERIKOS VERTYBINIŲ POPIERIŲ BIRŽA
PASIBAIGĘS TERMINAS PASKUTINIS ĮSPĖJIMAS
…ir tai - mūsų prioritetas ateity.
Sveiki. Šiandien klasėje naujokė.
Šiandien - smagių apdarų diena?
Dešimtojo dešimtmečio pirmadieniai?
Tiesiog tokie mūsų drabužiai.
Visi atrodot fantastiškai.
Tik noriu pasakyti, kad labai džiaugiuosi
pradėdama šią kelionę, kurios metu kartu gelbėsim pasaulį.
Aš tik manau, kad jei dirbsim kartu, nebus problemos, kurios neišspręstume.
Klimato pokyčiai, badas. Turiu galvoje, velniop. Taika pasaulyje.
Entuziazmas - geras dalykas, Mole, bet ne viskas taip paprasta.
Fondas daugiausia dėmesio skiria
socialinėms paslaugoms čia, Pietų Kalifornijoje.
Ir vis tik, kai problemos tokios didelės, pinigai negali visko sutvarkyti.
Jie gali sutvarkyti labai daug.
Turiu galvoje, Džonas juos panaudojo, kad taptų aukštesnis.
Žinot, tiek to. Pradėkime.
Dabar pirmadienio rytas,
tad gal skirkim penkias minutes ir papasakokim, ką veikėm savaitgalį?
Ir pradėkit.
Turi laikmatį. Nejuokavai dėl penkių minučių.
Pussesere Mole, patylėk. Švaistai brangias sekundes.
- Kalbėkit. - Turim paskubėti
- ir pakalbėti apie mūsų savaitgalį. - Gerai, aš pradėsiu.
Ėjau į žygį Pasadinoje.
Šeštadienio rytas buvo vėsokas,
todėl užsimoviau antras kelnes.
Liaukis, vėl ta pati istorija? Tas pats kiekvieną savaitę.
Šalta, mauniesi antras kelnes, per daug debesuota, nesimato centro.
Gerai, šį savaitgalį buvo labiau miglota nei debesuota, taigi…
Kitas.
Nuėjau pavalgyti su studentų seserijos narėmis.
Turime palaidines, ant kurių parašyta „Alkanos panos“.
- Ne. Baltųjų viršenybė. Kitas. - Gerai.
Aš papasakosiu. Atėjo Lenis,
pažiūrėjom „Netflix“, atsipalaidavom ir tada pasimylėjom.
Gerai, Ronda. Šaunuolė.
Mano savaitgalis buvo labai dramatiškas.
„Benihana“. Užkritau ant grotelių.
- Nusideginau. Gavau nemokamą „mai tai“. - O Dieve. Kas nutiko?
Beprotiška istorija, todėl pradėsiu nuo pradžių.
Suprantat, „Benihana“ restorane maistą gamina tau prieš akis.
Hovardai, tą mes jau žinom.
Atėjau vienas, mane pasodino prie mielos korėjiečių šeimos,
jie šventė sūnaus išleistuves.
Jis įstojo į Niujorko universitetą. Ten, kur norėjo.
Laikas baigėsi.
Rytoj susitiksime
su tarybos nare Saldana dėl Alamidos gatvės būsto projekto.
Negaliu patikėti, kad susitikimas taip užsitęsė.
Kiek jis truko? Tris valandas?
- Dabar 9.50 val. - Rimtai?
O mes turim čia išbūti iki 18.30 val.?
Bet mes gi neprivalom. Neprivalome nieko daryti.
- Todėl aš dabar toks sutrikęs. - Ne.
Man tai į naudą. Aš to noriu.
Kas toliau darbotvarkėje?
Sofija davė tau perskaityti tyrimų suvestines
apie visas mūsų šiuo metu finansuojamas bendroves.
O dar
yra šita didelė dėžė papildomų suvestinių
apie visas organizacijas, kurias galimai finansuosime ateityje.
Turiu tai įveikti.
Pirmas puslapis.
- Atnešiu tavo pirštines iš mašinos. - Ačiū.
10.14 val. Kas per šūdas?
O Dieve. Labas, mergyt.
Labas, mergyt, kas naujo?
Nieko. Tiesiog skaitau suvestines.
Gerai, paklausyk. Turiu puikių naujienų.
Pameni tą kvepalų liniją, apie kurią pasakojau?
Šita bjauri kalė pristatys ją šią savaitę.
O Dieve. Tai nuostabu. Sveikinu.
Ačiū, bet turi tučtuojau atskristi į Majamį.
Rytoj vakarienė su merginomis.
Gėrimai, šokiai, didžiulis vakarėlis, viskas kaip priklauso.
- Pasirašai? - Mielai sudalyvaučiau,
bet aš dabar lyg ir darbe.
Gerai.
Pala. Tu dabar kalbi rimtai?
Taip. Nusprendžiau truputį daugiau padirbėti savo fonde.
Gerai. Tiesiog pasakyk saviškiams, kad tavęs savaitę nebus
ir tempk savo sėdynę čia.
Aš tik įsipareigojau nuveikti čia kažką naujo.
Taigi, man atrodo, kad turbūt reiktų padaryti viską iki galo.
Supranti?
Tikrai, nuoširdžiai nesuprantu,
bet tu čia visąlaik laukiama.
Gerai, bet mums jau reikia eiti, nes ką tik atnešė „mochitas“.
Ačiū. Iki! Pasiilgau.
Viso.
Tai mano pavardė.
Aš atsiprašau, kam visa tai?
Tuo pasirūpino panelė Vels.
Ji norėjo atsiųsti jums transportą iki oro uosto.
Oro...?
Staigmena!
Gerai, trumpam atsiprašau dėl keiksmų,
bet kas per šūdas čia vyksta?
Pasak nemirtingojo žodžio meistro
Vilo Smito, „Bienvienidos a Miami“.
Dar ne visai, bet po kelių valandų ten nusileisim.
- Skrendam į Majamį! - Dėl ko?
Kadangi esu čia naujokė,
pamaniau, kad gerai visų dar nepažįstu,
o ar yra geresnis būdas susipažinti už nuostabią bendrą išvyką?
Aš net nesuprantu, kas dabar vyksta,
bet negalime eilinį antradienį nei iš šio, nei iš to skristi į Majamį,
juolab, kad šiandien turime susitikti su tarybos nare Saldana.
Paprašiau, kad Nikolas jai paskambintų. Perkėlėme susitikimą į „Zoom“.
Nekenčiu „Zoom“. Negaliu parodyti savo asmenybės.
Kaip, po galais, jie išvys mano gerąją pusę?
Sofija, pažiūrėk į visus. Jie taip džiaugiasi.
Žiūrėk, jie fotografuoja mano lėktuvą.
Neatimk to iš jų. Viskas bus gerai. Eime.
- Nagi. - Gerai.
Ji ateina. Bičiuliai, ji ateina!
Sveiki atvykę į mano lėktuvą.
Čia pagrindinis salonas.
Čia yra baras, poilsio zona, o priekyje - darbo zona.
Dvivietė sofutė lėktuve.
Dabar jau mačiau viską.
O čia - atlošiamas fotelis,
kuriame Džulijana Mūr man padarė kone per intymų masažą.
O čia - šokolado fontanas,
kurį užsakiau specialiai jums.
Šokolade pamirkytos braškės privačiame lėktuve?
Būdamas turtuolės giminaičiu gyvenu Amerikos svajonėje.
- Neblogai? - Nesu matęs tokio…
- Mėgsti šokoladinius fontanus? - Mėgstu gerą belaidį ryšį.
Ar šiame lėktuve yra internetas, kad galėčiau tęsti darbą?
Esu tikra, kad yra. Žinai, kas dar čia yra?
Karšto vandens kubilas gale!
Ir turime atsarginių maudymosi kostiumėlių visiems, kuriems jų reikia.
Taip, prašyčiau. Mėgstu pasinerti į vandenį po valgio.
Man visada buvo smalsu, kam reikalingi tie apvalūs daikčiukai
ant telefono nugarėlės.
Neįsivaizduoju.
Tikrai nežinau. Norėjau paklausti jūsų.
Mano dukra jį uždėjo.
Ji pasakė, kad dėklas ant diržo sėkmingai baido moteris.
Ji neklysta.
Tavim dėta paslėpčiau tą apvalų daikčiuką,
antraip moterys pradės kartis tau ant kaklo.
Kol kas dėl to nekilo bėdų.
Šiaip jau nemanau, kad esu pasirengęs vėl su kuo nors susitikinėti.
- Taip, suprantu tave. - Net nepamenu,
kada paskutinį kartą ėjau į pasimatymą
su kita moterimi, ne žmona.
Ko gero, 1997 m.
O Dieve.
Taip, dabar prisimenu,
nes nusivedžiau ją į filmą „Prezidento lėktuvas“.
Kaip keista. Manau, kad žiūrėjau „Prezidento lėktuvą“ per pasimatymą.
- Tikrai? - Taip.
Vienas iš mano mėgstamiausių filmų. „Lipk iš mano lėktuvo!“
„Lipk iš mano lėktuvo.“
Jums daug geriau išeina.
Be to, čia jūsų lėktuvas.
Kalba kapitonas.
Atsiprašau už kratymą.
Įskridome į prasto oro zoną.
Viskas bus gerai.
Viljamas - pats geriausias. Jis pilotavo jūrų laivyno lėktuvus.
Taip nuolat nutinka. Nieko čia…
O šūdas! O šūdų šūdas!
O šūdas!
Ką tu darai?
Jei veidas bus suvarytas, tiesiog kremuokit kūną, gerai?
Biče, kodėl tu dabar apsisukai?
- Nežinau! - Atsisegei saugos diržą?
Supanikavau. Tai netikęs instinktas!
O Dieve.
Viskas gerai. Ar visi sveiki?
Atleiskite. Patekome į nedidelę perkūniją.
Man sako, kad turėsime nusileisti čia, Oklahoma Sityje,
ir palaukti, kol prasigiedrys.
Dar kartą atsiprašau.
Kodėl tas šiknius toks ramus?
Kiek laiko mes čia jau įstrigę?
Apie tris valandas.
Labai dėl šito atsiprašau, bičiuliai.
Na ir nesėkmė, ką?
Bet nutinka ir taip.
Ne, nei iš šio, nei iš to nenutinka.
Taip nutiko per tave.
Kas, audra?
Ne, kelionė.
Šiuo metu turėjome būti susitikime,
bet neturime belaidžio interneto, todėl jame nesudalyvavome.
Prastai skambės, jei paaiškinsim,
kad privačiu lėktuvu skridom į Majamį vietoj to, kad dirbtume savo darbą.
Turiu galvoje, kuo tas Majamis išvis toks svarbus?
Ten pilna šūdinų naktinių klubų ir dar šūdinesnių narkotikų.
Kaip tu drįsti?
Neleisiu tau šmeižti Majamio ar jo narkotikų.
Beje, jie - rinktiniai.
Prašau, gal galim tiesiog jiems pasakyti?
Pasakyti mums ką?
Mus pakvietė į nuostabų vakarėlį
Majamyje su visais mūsų draugais,
Molė neabejotinai nusipelno dalyvauti, nes ji daug visko išgyveno.
Bet ji nenusipelno to, kad ją smerktų
būrys žmonių, atrodančių taip, lyg būtų gimę
„Sears“ išpardavimų skyriuje.
Bendra išvyka, a?
Vakarėlis - priedas prie išvykos.
Tik nedidelis kvepalų pristatymo pokylis, kurį veda Kevinas Hartas.
Nenorėjai artimiau mus pažinti. Norėjai nušauti du zuikius vienu šūviu.
Iš esmės tai - labai prabangus pagrobimas.
Gerai. Atleiskite, kad mėginau jūsų gyvenimus paversti smagesniais.
Noriu pasakyti, atsiprašau.
Bet penkios minutės savaitgalio aptarimui?
Liaukitės, bičiuliai.
Nežinau, puske.
Gal Sofija ir griežta, bet ji bent jau sako mums tiesą.
Visada žinome, ką ji apie mus galvoja.
Paprastai gūžiamės kampe, nes jos bijome.
Gerai, žinote, ką?
Dabar priimsiu sprendimą kaip direktorė.
Aš grįžtu į Los Andželą paprastu sumautu lėktuvu.
Tie, kas nori prisijungti, maloniai prašom.
Taip. Mole, buvo smagu,
bet man tikriausiai reiktų grįžti.
Neturėjau išvažiuoti, nieko nepasakęs dukteriai.
Taip, aš irgi skrisiu.
Aš užsirašęs pas psichiatrą,
nujaučiu, kad turėsime daug apie ką pakalbėti.
Liaukitės, bičiuliai. Tai tik dviem naktims.
Noriu pasakyti, kad tikrai nesuprantu, kas čia tokio baisaus.
Tu nesupranti, nes tavo gyvenimas skiriasi nuo visų kitų, čia esančių.
Jame nėra jokių trukdžių.
Ko tik užsigeidi, tas ir nutinka.
Mūsų gyvenime pilna trukdžių. Mes turim reikalų, blemba.
Negali mūsų tiesiog supakuoti ir išsivežti kaip lagaminų.
Jei pamatysi Keviną Hartą, parodysi jam mano „YouTube“ kanalą,
kuriame ragauju sausainius iš viso pasaulio?
Parodysiu.
Tiesa, tai tiesa, tikra tiesa. O Dieve, panos.
Aš taip šito pasiilgau.
Taip gera būti su savo merginomis.
Palaukit, kol nepamiršau.
- Žinau, kad rytoj - pristatymo šventė… - Taip.
…bet norėjau savo merginoms parodyti iš anksto.
Valio!
Štai.
- Džasinda. - Vienas tau. Prašom.
- Nuostabu. - Kaip profesionalu.
Žinau. Kvepalai vadinasi „Išteisinimas“.
Ką? Nes tave išteisino teisme?
O Dieve. Apie tai net nepagalvojau. Ne.
Man patiko to žodžio skambesys.
- Tai puiku. - Pabandyk.
- O Dieve. - Man labai patinka.
Liaukis.
Nieko sau, a?
Tikrai nepamirštamas.
Užstringa galugerkly, a?
Kas tai?
Taip, čia - civetų muskusas, jis išgaunamas iš Afrikos laukinių kačių.
- Tą ir jaučiu burnoje. - Taip.
Regis, jaučiu gyvūno skonį.
Labai tavimi didžiuojuosi.
- Ačiū, pupa. Ačiū. - Ir tik…
- Ar mes visos gavom tokius pat? - Taip.
Gerai. Galima…
Kvapas kažkodėl stipresnis.
Stiprus kvapas.
Man patinka buteliukas.
Koks elegantiškas.
Labai gražus.
Atsiprašau? Sveiki. Atsiprašau.
Labas. Nenoriu pridaryti rūpesčių,
bet norėjau, kad šita kiemelio dalis būtų privati,
o jūs tuos žmones pasodinote prie pat mūsų.
Labai atsiprašau.
Čia tuoj suplūs minia žmonių,
mes negalim ilgiau išlaikyti šios zonos užtvertos.
- Apgailestauju. - Gerai, o jeigu taip?
Jei išsinuomočiau visą stogą?
- Mieloji, neprivalai to daryti. - Ne.
Viskas gerai. Jie gali valgyti viduje. Bus puiku.
Turbūt galėčiau paklausti.
Nuostabu. Labai ačiū.
- Atsiprašau. - Ačiū.
Pavarei kaip tikra bosė.
Rimtai, mes to nusipelnėm.
Šįvakar Majamyje karaliauja merginos.
- Dar po taurę! - Man.
Štai. O Dieve. Taip skanu, galėčiau jame maudytis.
Išgerčiau dar devynias.
Aš netoleruoju.
Vėlgi, labai atsiprašau, kad tiek kartų perkėlėme susitikimą.
ALAMIDOS GATVĖS BŪSTO KOMPLEKSAS
Nebuvo idealu, bet dabar aš čia.
Dėkoju ir už tai, kad atvažiavote į biurą.
Visi žinome, kad Los Andželo eismas - ne juokas.
Ir tai - problema, kurią, tikėkimės, kada nors išspręsime.
Gal eikime prie reikalo ir pakalbėkime apie kvartalo planavimą?
Kaip žinote, mūsų svajonė - perplanuoti
visą Alamidos gatvę.
Džiaugiuosi, kad jūs pirma pasakėte „svajonė“, o ne aš.
Nes būtent taip ir yra, panele Salinas.
Tai tik rožinė svajonė.
Bet taip neturi būti.
- Kovosime iš visų jėgų… - Sveikos. Atleiskit, kad vėluoju.
Panele Vels, nesitikėjau šiandien jūsų pamatyti.
Gal juokaujat? Nė už ką to nepraleisčiau.
Gyvenu dėl planavimo.
Ką gi, tarybos nare Saldana, prieš pakalbant apie jūsų švarką,
kuris yra fantastiškas,
tik noriu pasakyti, kad visiškai pasitikiu Sofija.
Ji čia dirba jau daug metų,
ji padarys viską, ką reikia, kad darbas būtų nudirbtas.
O aš čia tik tam, kad ją paremčiau ir suteikčiau išteklių.
O jie yra gigantiški.
O dabar, rimtai, sakykit, kur pirkote tą švarką.
- Dėkoju, kad šiandien prisijungėte. - Su dideliu malonumu.
Sofija, gal tęskite?
Žinoma, tęskime.
Alamidos gatvė mums labai svarbi.
Taigi, kaip matote, nenuėjau į pristatymo vakarėlį.
O tai - be galo didelė auka dėl būrelio nedėkingų eilinių žmogelių.
Ačiū, Nikolai. Viskas gerai.
Aš pasielgiau nesąžiningai ir atsiprašau dėl to.
Aš iš tikrųjų noriu geriau jus visus pažinti.
Todėl šiandien po darbo būsiu kaimynystėje, „Lucy's“ bare,
ir kviečiu visus.
Tikiuosi, kad galėsit prisijungti. Jei ne, aš tikrai suprantu.
Jokio spaudimo. Niekas nieko negrobs.
Eime, Nikolai.
Nori užsisakyti dar vieną gėrimą ar jau nori eiti?
Gal reiktų eiti.
Sveiki.
- Sveiki. - Labas.
- Labai džiaugiuosi, kad atėjote. - Taip.
Labas.
Man tiesiog visada patiko patarnauti.
Vasaromis dirbau savanore Ugandoje.
Norėjau padirbėti „Teach for America“,
bet nesinorėjo atimti darbų iš mokytojų.
Kokia tu miela, Einsle.
Tai labai įkvepia.
Ronda, kaip tu pradėjai?
Ką pradėjau, brangioji?
Žinai, ką? Gali man vėliau papasakot.
Sofija, o tu?
Kada supratai, kad nori dirbti šį darbą?
Būdama aštuonerių.
Neįtikėtina. Buvai tik vaikas.
Taip. Buvau aštuonerių, kai tėtis nukrito ir susižeidė kelį.
Jį atleido, nes jis nebegalėjo dirbti.
Mano tėvai bandė derėtis su namo šeimininku, bet nepavyko.
Todėl vieną sausio dieną
susikrovėme visus daiktus ir palikome juos išnuomotam sandėly.
Tą naktį miegojome savo mašinoje.
Žodžiu, po kiek laiko tėtis pasveiko, mes vėl atsistojom ant kojų,
bet niekad nepamiršiu to jausmo,
apėmusio pirmąją naktį, kai miegojau ant užpakalinės sėdynės.
- Vaikeli, kaip žiauru. - Taip, žiauru.
Bet paaiškėjo, kad tai buvo viena geriausių dienų mano gyvenime.
Nes tądien supratau, kodėl gimiau šioje žemėje.
Supratau, kaip viskas trapu.
Ir jei taip galėjo nutikti mums, tai gali nutikti bet kam.
Net būdama aštuonerių
žinojau, kad nenoriu, jog taip kada nors nutiktų kam nors kitam.
Prakeikimas, niekad mums to nepasakojai. Tu lyg sumautas Betmenas.
Taip. Labdaros Tamsos riteris.
Žinot, gal aš ir truputį panaši į Betmeną.
Žiauriai kieta, jai tinka juoda spalva.
Ačiū, kad papasakojai.
Nėra už ką.
Aš tik noriu pasakyti, kad vakar vakare Majamyje
tik per plauką nepasiunčiau visko velniop
ir nepalikau tavęs vienos dirbti savo darbą.
Jei tik nori, vis dar gali tą padaryti.
- Žinau. Bet nepadarysiu. - Kodėl?
Nes jūs darote man teigiamą įtaką.
Ypač tu.
Aš neprivalau to daryti.
Tu mane mokai nuostabių dalykų.
- Nesistengiu tavęs nieko mokyti. - Ir vis tik,
prašau, net nesistengdama esi nuostabi mokytoja.
Aš to tikrai nenorėjau.
- Tu mane įkvepi. - Gerai.
Iki rytojaus. Ir porytojaus.
Ir dar kitos dienos.
Šiaip jau, penktadienį vyks renginys šv. Bartolomėjaus saloje, gal skrisiu,
bet kitą savaitę tikrai susitiksim.
Ir dar kitą savaitę, ir dar kitą.
- Iki pasimatymo. - Gerai.
Išvertė Sandra Siaurodinė