Доброго ранку, Моллі. Тебе чекає новий день.
І багато можливостей.
Кожен день – це шанс написати новий розділ свого життя.
НАСТРІЙ – ЧИТАННЯ – ЯСКРАВІСТЬ
Хочу подякувати. Усім вам.
Минулі місяці були дуже важкі,
і я б не впоралася без групи підтримки.
Особливо дякую Марісоль за те, що обіймала мене
на річницю весілля.
Це був дуже цінний дарунок.
Ти така тепла.
Тепер мені значно краще, і я починаю нове життя.
Мій перший робочий день за дуже довгий час.
Тому до зустрічі о 18:30?
Це навіть звучить дивно.
Дуже вас люблю.
А я додам:
надіюся, це скоро мине,
і ми знову будемо ходити на масаж і купувати замки онлайн.
Ну все. До побачення.
Насолоджуйтеся будинком, поки мене нема!
Що нам тепер робити?
Не знаю. Мені її бракуватиме.
Можемо поплавати.
ВЕЛИКІ ГРОШІ
НЕДОСТАТНЬО КОШТІВ
ФОНДОВА БІРЖА
ОСТАННЄ ПОПЕРЕДЖЕННЯ
…тепер це наш пріоритет.
Усім привіт. Сьогодні в нас новенька.
Cьогодні костюмований день?
Понеділок у стилі дев'яностих?
Це просто наш одяг.
Усі такі шикарні.
Тільки скажу, яка я рада,
що відтепер ми будемо рятувати світ разом.
Я вважаю, що спільними зусиллями ми розв'яжемо будь-яку проблему.
Зміни клімату, голод. Та що вже. Мир у світі.
Ми цінуємо ваш ентузіазм, Моллі, але все не так просто.
Фонд здебільшого займається
соціальним забезпеченням у південній Каліфорнії.
І навіть на такому рівні грошима всього не вирішиш.
Багато що можна вирішити грошима.
Гроші помогли Джону стати трохи вищим.
Забудьте. Почнемо.
Сьогодні понеділок,
тому виділимо п'ять хвилин на обговорення вихідних.
Починайте.
У вас таймер. Ви не жартували про п'ять хвилин.
Кузино Моллі, тихо. Ти марнуєш цінні секунди.
-Так. -Швидко
-розповідайте про вихідні. -Я почну.
Я гуляв у Пасадені.
У суботу вранці було прохолодно,
тому я одягнув підштанки.
Знову ця історія? Щотижня те саме.
Було холодно, ти вдягнув підштанки, за хмарами міста було не видно.
Цього тижня міста не було видно через туман, тому…
Ідемо далі.
Я обідала з дівчатами з сестринства.
Усі в майках з написом «Люблю бранч».
-Ні. Білий супремасизм. Хто далі? -Добре.
Тепер я. До мене приходив Ленні,
ми «дивилися нетфлікс», а тоді зайнялися сексом.
Рондо. Непогано.
У мене були драматичні вихідні.
«Бенігана». Впав на гриль.
-Обпікся. Отримав безплатний май-тай. -О боже. Що сталося?
Шалена історія, тому я почну спочатку.
У «Бенігані» їжу готують прямо перед тобою.
Говарде, це ми вже знаємо.
Я прийшов сам і мене посадили з милою корейською сім'єю,
яка святкувала випуск сина.
Він вступив у Нью-Йоркський університет, як і планував.
Час вичерпано.
Завтра в нас зустріч
з членом ради Салданою про житловий проєкт на Аламеда-стріт.
Яка ж довга нарада.
Скільки вона тривала? Три години?
-Зараз 9:50? -Серйозно?
І ми повинні сидіти тут до 18:30?
Ми не повинні. Ми взагалі нічого не повинні.
-Тому я й збентежений. -Ні.
Це для мене корисно. Цього я хочу.
Що далі за планом?
Софія доручила тобі прочитати інформаційні буклети
про всі організації, які ми фінансуємо.
А тоді
додала ящик додаткових буклетів
про організації, які ми можемо фінансувати в майбутньому.
Я повинна це переглянути.
Перша сторінка.
-Принесу з машини рукавички. -Дякую.
10:14. Що за чорт?
О боже. Привіт, мала.
Привіт, мала, як ти?
Нічого. Читаю документи.
Слухай. Маю чудову новину.
Пам'ятаєш лінію парфумів, про яку я розказувала?
Ця скажена сучка запускає її цього тижня.
О боже. Це ж чудово. Поздоровляю.
Дякую, але ти мусиш негайно летіти в Маямі.
Завтра вечеряємо з дівчатами.
Випивка, танці, велика вечірка – повний фарш.
-Ти з нами? -Я б залюбки,
але я зараз на роботі.
Ага.
Стоп. Ти що, серйозно?
Так. Я вирішила активніше займатися фондом.
Ясно. То скажи працівникам, що їдеш на тиждень,
і пензлюй сюди.
Я пообіцяла собі почати щось нове.
Тому я повинна довести задумане до кінця.
Розумієш?
Узагалі не розумію,
але ми будемо тобі дуже раді.
Закінчуємо, бо вже принесли мохіто.
Дякую. Па-па. Скучаю.
Па-па.
САЛІНАС
Це моє прізвище.
Даруйте, для чого це?
Мене прислала міс Веллз.
Вона веліла підвезти вас в аеропорт.
Аеро…
Сюрприз!
Вибачте за грубість,
але що це за херня?
Скажу словами безсмертного оратора
Вілла Сміта: «Ласкаво просимо в Маямі».
Не прямо зараз, долетимо через кілька годин.
-Ми летимо в Маямі! -Навіщо?
Я тут новенька
і нікого не знаю,
а чи є кращий спосіб роззнайомитися, ніж поїхати на класний тімбілдинг?
Я не знаю, що ви задумали,
але ми не можемо полетіти в Маямі у вівторок,
тим паче коли в нас сьогодні зустріч з Салданою.
Ніколас їй подзвонив. Проведемо в зумі.
В зу… Ненавиджу зум. У ньому не покажеш свій характер.
Як вона побачить, яка я люб'язна?
Софіє, глянь на них. Вони такі захоплені.
Фотографуються з моїм літаком.
Не відбирай у них цю потіху. Ми розберемося. Ходімо.
-Ходімо. -Добре.
Вона з нами. Люди, вона з нами!
Ласкаво просимо в мій літак.
Це основний салон.
Отам є бар і лаундж-зона, а спереду – робочий кабінет.
Диванчик у літаку.
Тепер я бачив усе.
А на цьому кріслі
Джуліанн Мур зробила мені аж надто чуттєвий масаж.
А це шоколадний фонтан,
який я замовила спеціально для вас.
Полуниці в шоколаді на приватному літаку?
Здійснилася моя американська мрія – я родич багатійки.
-Непогано, га? -Я ще не бачила…
-Любите шоколадні фонтани? -Люблю хороший вай-фай.
На літаку є інтернет, щоб я далі працювала?
Аякже. А знаєте, що ще тут є?
Джакузі у хвості!
І додаткові купальники для всіх охочих.
Мені один. Люблю залізти у воду після обіду.
Мені завжди було цікаво, навіщо ці круглі штуки
на задній панелі телефона?
Не знаю.
Без поняття. Збирався вас спитати.
Це моя дочка причепила.
Сказала, що мій затискач для ременя відлякує жінок.
Щось у цьому є.
На вашому місці я б заховала цю круглу штуку,
а то жінки на вас так і накинуться.
Поки що з такою бідою не стикався.
Насправді я не особливо готовий вертатися до побачень.
-Розумію. -Не пам'ятаю,
коли востаннє ходив
на побачення не з дружиною.
Це було десь 1997 року.
О боже.
Пригадую,
що водив її на «Літак президента».
Цікавий збіг. Я теж ходила на побачення на «Літак президента».
-Справді? -Так.
Один з моїх улюблених фільмів. «Геть з мого літака!»
«Геть з мого літака».
У вас виходить краще.
Ще й тому, що це ваш літак.
Говорить капітан.
Перепрошую за турбулентність.
Невеличка проблема з погодою.
Усе буде добре.
Вільям найкращий. Колишній льотчик з авіаносця.
Таке буває постійно. Нічого…
Б****! Довбане гівно!
Б****!
Що ти робиш?
Якщо мені розфігачить лице, то кремуйте мене.
Ти чого розвернувся сюди?
-Не знаю! -Ти відстебнув пасок?
Я запанікував. Не подумав!
О боже.
Усе нормально. Ми в порядку. Усі цілі?
Вибачте. Невеличка гроза.
Доведеться сісти в Оклагомі
і дочекатися прояснення.
Ще раз вибачте.
Чому цей засранець спокійний?
Скільки ми вже тут?
Три години.
Мені так прикро.
От неприємність.
Таке буває.
Ні, такого не буває.
Це ви зробили, щоб було.
Що, грозу зробила?
Ні, я про всю поїздку.
Ми зараз мусили бути на зустрічі,
але вай-фаю нема, тому ми її пропустили.
І нам буде важко пояснити,
що ми летіли в Маямі у приватному літаку замість того, щоб працювати.
Що таке важливе чекало нас у Маямі?
Гівняні клуби й ще гівняніша наркота.
Як ти смієш?
Я не дам тобі поливати брудом Маямі чи тамтешні наркотики.
Які, до речі, шикарні.
Ти їм розкажеш?
Що розкаже?
Нас запросили на чудесну вечірку
в Маямі до наших друзів,
і Моллі заслужила туди поїхати після всього, що пережила.
Вона не заслуговує осуду
групки людей, які наче народилися
в крамниці уцінених товарів.
Ого. Оце такий «тімбілдинг»?
Вечірка – це бонус до поїздки.
Презентація лінійки парфумів з ведучим Кевіном Гартом.
Ви хотіли не роззнайомитись, а вбити двох зайців одним пострілом.
Це просто розкішне викрадення.
Вибачте, що хотіла вас розважити.
Мені жаль.
Але рівно п'ять хвилин, щоб обговорити вихідні?
Серйозно?
Не знаю, кузино.
Софія сувора, але нам ніколи не бреше.
Ми завжди знаємо, що відстоюємо.
Хоч переважно у кутку, бо її боїмося.
Знаєте що?
Як виконавча директорка, я приймаю рішення.
Я лечу назад в Лос-Анджелес у звичайному літаку.
Якщо хтось хоче зі мною – буду тільки рада.
Так. Моллі, було класно,
але мені треба додому.
Не треба було летіти, не сказавши дочці.
Я з ними.
У мене запис у психотерапевта,
і я маю передчуття, що нам буде про що поговорити.
Люди, це ж лише на дві ночі.
Не розумію, чому ви так це сприймаєте.
Ви не розумієте, бо живете не так, як ми.
Для вас немає перешкод.
Ви отримуєте все, що хочете.
У нашому житті багато перешкод. І дофіга роботи.
Ви не можете спакувати нас і возити, куди захочете, як багаж.
Якщо побачиш Кевіна Гарта, покажеш йому мій ютуб-канал,
на якому я куштую печиво з усього світу?
Покажу.
Так, це правда. О боже.
Я так скучила.
Так приємно бути з дівчатами.
Поки я не забула.
-Знаю, презентація завтра… -Так.
…але я принесла пробники тільки для своїх.
Ура!
Ось.
-Ясіндо. -Для тебе. На.
-Шикарно. -Дуже професійно.
Знаю. Називається «Ліберталь».
Тому що тебе тоді звільнили з-під варти?
О боже. Я про це навіть не подумала. Ні.
Просто гарно звучить.
-Чудово. -Спробуйте.
-О боже. -Я в захваті.
Перестаньте.
Ого. Це щось.
Дуже… Сильно проймає.
Аж до бронхів.
Що це?
Це мускус, від африканського степового кота.
-Це я й відчуваю. -Так.
Щось твариняче.
Так тобою пишаюсь.
-Дуже дякую -А в нас…
-У нас точно однакові пробники? -Так.
Добре. Можна…
Так він навіть сильніший.
Це так.
Гарна пляшечка.
Елегантна.
Шик.
Можна вас? Даруйте.
Не хочу вас непокоїти,
але я просила, щоб на веранді ми були самі,
а ви посадили людей дуже близько до нас.
Перепрошую.
Відвідувачів стає більше,
і ми вже не можемо перекривати веранду.
-Мені жаль. -Давайте так.
Може, я орендую цілий дах?
-Сонце, не треба. -Ні. Ні, ні.
Усе нормально. Хай їдять усередині. Буде чудово.
Я їх спитаю.
Прекрасно. Дуже вам дякую.
-Даруйте. -Дякуємо.
Показала, хто тут хазяйка.
Ми це заслужили.
Дівчата покажуть Маямі, як треба гуляти.
-Хто буде? -Я, я.
На. О боже. Я б у ньому скупалася.
Хочу ще дев'ять.
Толерантності не маю.
Вибачте, що стільки разів змінювала час зустрічі.
ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС НА АЛАМЕДА-СТРІТ
Це було клопітно, але я тут.
Дуже дякую, що погодилися прийти до нас.
Дорожній рух у Лос-Анджелесі – це щось.
Надіюся, в майбутньому ми це виправимо.
Може, одразу поговоримо про зонування?
Як ви знаєте, ми мріємо перепланувати
цю ділянку Аламеда-стріт.
Добре, що ви перші вжили слово «мрія».
Бо це саме вона, міс Салінас.
Нездійсненна мрія.
Ми… Не обов'язково так.
-Ми будемо працювати день і ніч, щоб… -Добрий день. Вибачте за спізнення.
Міс Веллз, не чекала вас побачити.
Жартуєте? Я б таке нізащо не пропустила.
Обожнюю зонування.
Пані Салдана, перш ніж ми поговоримо про ваш піджак,
який, до речі, шикарний,
я хочу сказати, що Софія заслужила мою цілковиту довіру.
Вона віддано працює тут багато років
і зробить усе можливе, щоб реалізувати проєкт.
Я тільки підтримую її і надаю всі необхідні ресурси.
Яких у мене дуже багато.
А тепер серйозно: розкажіть, де купили цей піджак.
-Дякую, що прийшли. -Мені це приємно.
Софіє, продовжуйте.
Авжеж.
Аламеда-стріт для нас дуже важлива.
Як ви бачите, я пропустила вечірку-відкриття.
Величезна жертва для жменьки невдячних простаків.
Дякую, Ніколасе. Усе гаразд.
Я вчинила нечесно, і прошу за це пробачення.
Я справді хочу ближче з вами познайомитися.
Тому сьогодні після роботи чекатиму по сусідству, «У Люсі»,
і запрошую вас усіх.
Надіюся, ви прийдете. Та я зрозумію, якщо відмовитесь.
Не наполягаю. Нікого не викрадаю.
Ходімо, Ніколасе.
Замовимо ще випити чи йдемо?
Напевно, підемо.
Привіт.
-Гей. -Гей.
-Рада, що ви прийшли. -Так.
Привіт.
Я завжди любила служити.
Влітку волонтерила в Уґанді.
Думала піти у «Teach for America»,
але не хотіла відбирати роботу у вчителів зі спілки.
Ейнслі, яка ти турботлива.
Ти дуже надихаєш.
Рондо, а ти коли почала?
Що саме?
Знаєш що? Розкажеш пізніше.
Софіє, а ти?
Коли ти вирішила працювати в цьому напрямку?
-У вісім років. -Серйозно?
Та ну. Ти ж була іще дитина.
Так. Мені було вісім, коли тато впав і ушкодив коліно.
Його звільнили, бо він не міг працювати.
Батьки пробували вмовити домовласника, але ніщо не діяло.
Тому одного січневого дня
ми спакували речі і віднесли на склад.
Ми тоді ночували в машині.
Врешті тато одужав і ми стали на ноги,
але я не забуду, як погано
спати на задньому сидінні.
-Це страшно. -Так, страшно.
Але виявилося, що це один з найкращих днів мого життя.
Бо в той день я дізналася, навіщо народилася.
Усвідомила, який світ крихкий.
Що це сталося з нами і може статися з будь-ким.
Навіть у вісім років
я знала: не хочу, щоб хтось іще таке переживав.
Ти нам про це не розповідала. Та ти натуральний Бетмен.
Так. Темний лицар доброчинності.
Я таки схожа на Бетмена.
Спокійна, як удав, і крута в чорному.
Дякую, що поділилась.
Авжеж.
Хочу сказати, що вчора в Маямі
я була майже готова сказати: «Пішло воно»,
і дати тобі працювати далі.
Ти ще можеш так вчинити.
-Знаю. Але не вчиню. -Чому?
Бо ви всі дуже добре на мене впливаєте.
Особливо ти.
Це не навмисно.
Ти навчила мене багато чого важливого.
-Я не пробую вчити. -І все одно
ти чудесна наставниця.
Це не входило в мої наміри.
-Ти надихаєш. -Добре.
Побачимося завтра. І післязавтра.
І після-післязавтра.
Власне, у п'ятницю мені треба в Сент-Бартс,
але в понеділок я буду.
І через тиждень, і через два тижні.
-До побачення. -Добре.
ЕЛЬ-АДОБЕ
У ЛЮСІ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська