NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Вечірці кінець.
Ти врятував мене.
Мій герой.
Я тебе кохаю.
LOVE.PL У ВАС НУЛЬ ПАР
СЕРЖАНТ ВАЛЬДЕМАР
-Алло. -Ти чого не відповідаєш?
Я не чув. А що таке?
Як будеш їхати на роботу, купи два хот-доги.
-І щось випити. -Добре.
Один з гірчицею і кетчупом, а інший — з соусом «Тисяча островів».
Добре. Ще щось?
Ні, це все.
Ну, я буду…
ТИ МАЄШ ПРАВО ЗАМОВКНУТИ… НАЗАВЖДИ
МАНІЯК-ПОЛІЦІЯНТ
ГАСТРОНОМ
Вітаю.
Мені два апельсинові соки і…
два хот-доги: один із кетчупом і гірчицею, другий
з соусом «Сім островів» і…
Я запакую.
Скільки з мене?
Двадцять злотих.
Що ти тут, курва, забула?
Геть!
Ось ваші 20 злотих.
Іще дещо.
Якщо ви не знали, існує закон про захист тварин
від серпня 1997 року.
Якщо я ще раз побачу, як ви б'єте пса,
я відведу вас до дільниці.
Зрозуміли? Побачимо тоді, який ви хоробрий.
Шуруй звідси.
ПОЛІЦІЯ
Здрастуй.
Привіт.
Я купив тобі апельсиновий сік.
Я не п'ю апельсиновий сік.
А, ну так.
ТУАЛЕТ
Здрастуй.
-Я приніс тобі іжу… -Занось.
Один із гірчицею і кетчупом.
«Сім островів».
І два соки апельсинові.
Свіжий?
Сьогодні зробили.
Що тут відбулося?
Ви когось вчора заарештували?
Хто це в камерах?
Скажи хоч щось, сержанте.
Вчора сюди прийшла дівчина, та…
Та, що в камері.
Уся брудна, замазана кров'ю,
якась така божевільна в очах.
Почала нести дурню про метеори чи метеорити.
І що всі її друзі мертві,
бо їх вбили якісь жирні маніяки.
І що вона вбила цих товстунів у помсту.
Одного з них вона ніби зарубала, а іншого переїхала машиною.
«Ніби» — тому що товстуни теж тут сидять.
Ну, ми поїхали в той дім.
І там справді був товстун,
тож ми його загребли.
Не пройшло і години,
як Маріуш із братом привели іншого товстуна,
на якого натрапили дорогою.
І тепер у нас кілька трупів.
Зокрема, поліціянт із сусіднього муніципалітету.
Це лайно ніяк не в'яжеться.
Ти щось розумієш з цього?
Трясця.
Ще яка.
Може, подзвонити до воєводства?
А що як я вже дзвонив?
До воєводства?
До столичної поліції. У тебе якісь проблеми зі мною?
Ні-ні. Я просто запитую. Добре, що до столичної подзвонили.
І що вони сказали?
Вони пришлють спецприз зі столиці.
Спецприз?
Так, чортів спецприз. Ти що, не знаєш, що таке спецприз?
Війська спеціального призначення…
-Коли вони прибувають? -Не знаю.
Вночі або зранку.
Сьогодні день народження якогось архієпископа. Міністри з ним,
ну і спецприз захищає тих міністрантів.
СИЛА — ЙОГО ДРУГЕ ІМ'Я
Що ще ти хочеш знати?
Вам із Ванессою вдалося арештувати тих товстунів?
-Ага. -Вони кремезні.
І що? Кілька ударів кийком й електрошокером,
і вони ходять як по струнці.
Гей.
Хочеш пити?
Це вода.
Я Адам.
Я працюю тут сержантом.
Так.
Зося.
Я чув.
Дякую.
Якщо щось знадобиться, то завше можеш звертатися.
Потім замкнеш. Ходімо.
Вставай.
Повернись. Ручки.
А що таке?
Ми оглянемо місце злочину.
Ходімо.
Замкни.
Слухай.
Дай мені її показання.
І подай мені кепку.
Як закінчиш рапорт, відправ його у Варшаву.
Поїхати з тобою? Потрібна допомога?
Ні. Закінчуй рапорт і їдь додому.
Ходімо.
БОГ, ЧЕСТЬ, БАТЬКІВЩИНА
Входи, ну ж. Треба входити.
Прошу, заходь. Ну, що я сказав?
Прошу, заходь.
Прошу!
Ми входимо, і ти розповідаєш мені все, що сталося.
Від початку і докладно.
Хто входив перший, хто входив останній?
Як ви звідси вийшли? Що чіпали чи що забрали?
І коли ви спустились у підвал?
Слухаю.
Пані Іза,
наша опікунка, спустилася першою.
«Пані Іза — першою».
Добре. А звідки взялося мачете?
І той ніж, яким вбили твого друга?
Юрек? Юлек.
Ну?
О боже. Повернись.
Повернись!
Сідай. Сідай!
Я скоро…
Скоро повернусь.
Курва.
Агов.
Зося, курва!
Дякую.
Прошу.
Дивно, що їх досі нема.
Хіба ні?
Подзвони Вальдеку.
Це автовідповідач…
Вимкнений.
Чи, може, там нема сигналу.
Спробую радіо.
Адам Адамець викликає сержанта Вальдека.
Дайте відповідь. Прийом.
Сержанте Вальдек, прошу негайно відповісти. Адам на зв'язку.
Прийом.
Сержанте Вальдек, все гаразд? Прийом.
Не відповідає.
Ну добре, можеш туди з'їздити.
Не хочеться їхати одному.
Я ще не закінчила рапорт.
Тоді я почекаю на тебе.
Бісова ковінька.
Ванессо, ну чого ти нервуєш,
у нас ж є якісь правила безпеки, так?
Ну, є ж той пункт у правилах охорони праці й техніки безпеки…
Воруши дупою.
Увімкнути блимавки?
Вмикаю.
Сьогодні ти…
Гарно виглядаєш.
Просто кажу.
Не вимикай фари.
Сержанте!
Вальдеку!
Що?
Господи боже!
О ні, ні, ні…
Повертаймося в дільницю. Ходімо.
Не чіпай мене!
Ванессо…
Пам'ятаєш слова Вальдека?
До нас їде спецприз зі столиці, так?
Поїхали назад, почекаємо на них і повернемося з ними.
-Ходімо. -Ти слабак!
Слабак?
Той спецприз раніше глупої ночі чи ранку не приїде.
Знаєш, що станеться до ранку? До ранку ще більше людей помре.
Зберися, ми ж із поліції!
Не можемо ж ми чекати на підтримку і ховатися,
поки ця кровожерлива тварюка розгулює навкруги.
Ми мусимо її спіймати!
Але чому? Навіщо?
Чорт забирай! Наручники тут, її нема, а сержант мертвий.
Адаше, курва, включи свій мозок!
Це наша робота. Наш обов'язок.
Пам'ятаєш присягу?
«Захищати народ, незважаючи на ризики для життя»!
До чого тут присяга? Вальдека розірвали навпіл.
Не можна імпровізувати, ми не із «Поліції Маямі». Ходімо!
-Повернемося разом з ними… -Не затикай мене!
Вибач.
Але зараз темно, ми одні. Ми не дамо собі ради.
Ми не одні.
Є ще територіальна оборона.
Карти показують…
Проблема не тільки з ногами. Тут щось набагато гірше.
Можливо, навіть пухлина мозку.
Боже! Напевно, треба піти до лікаря.
Ні, зовсім ні, до лікаря йти не треба.
Послухай, Ярославе,
якщо зайдеш на мій сайт: www.psychicpablo.pl,
там є спеціальні мазі, зроблені з найкращих трав: женьшені…
Відповіси?
…і листя бамбука. Найкращий засіб від усіх хвороб.
Ясно. Дуже дякую.
Я ще хотів спитати про стопи, вони подекуди болять.
Карти кажуть, що це може бути пов'язано зі спиною.
Алло.
Окей.
Збирайся, є справа.
Люди були більш людяними.
В аналогові часи.
Зараз?
Усі ці технології зробили нас збіса самотніми.
Збіса самотніми!
І сумними.
Люди те і роблять, що сидять в інтернеті, телефонах, комп'ютерах,
коментуючи інших.
Зараз це найпопулярніший спорт.
Онлайнова ненависть!
Трясця!
Ніяких цінностей, почуттів, ласки. Нічого.
Раніше було слово, повага. А зараз?
Ми постійно гриземося.
Гриземося! У повідомленнях, месенджерах. Курва!
Трясця.
А якщо забудеш поставити смайл, на тебе образяться,
бо не зрозуміють твій жарт або бісів намір!
Це божевілля.
Світ збожеволів.
Але я його вилікую.
Ось навіщо я відкрив цей табір.
Бо я з цим всім не згоден.
Адреналін!
Так. Це правда.
Що правда, то правда.
Що це? Твоя дітвора бешкетує?
Як бешкетує, коли тут нікого нема?
Вони всі в поході.
Може, пробку вибило або закоротило.
До речі, це леопардове пальто…
Скоро буду!
Поквапся.
Трясця.
Роберте?
От лайно.
Охрініти.
Курва!
Чорт побери.
Приїхали.
В ту сторону побігла. Туди.
Там знаходиться офлайновий табір.
Звідки ти знаєш, що вона побігла прямо, а не звернула вліво чи вправо?
-Не лізь. -Підемо по слідах.
Ми знаємо свою справу.
Тоді ходімо.
Відвага, братерство, відповідальність.
Ось хто ми в біса такі.
#Територіальні.
Ні, це безглуздя.
Рушай! Це наказ.
Ванессо, ми йдемо на смерть, переслідуючи вбивцю в лісі.
Ти обрав не ту професію.
Так, і тепер я шкодую.
Про що я в біса думав?
З нами має бути втроє, вп'ятеро, вдесятеро більше людей.
І гвинтокрил!
Заткнись!
І прожектор!
Тихо!
Вона тут була. Став капкан.
Посвіти.
Як наша коліжанка вступить сюди, то вже не виступить.
Звідки ти знаєш, що вона повертатиметься цим шляхом?
Якщо заблукає, прийде сюди.
І ми, чи капкан, її спіймаємо.
Вовки часто спостерігають за мисливцем, обступають його
і потім ідуть по його слідах.
Мисливець думає, що переслідує вовка, та насправді все навпаки.
Ось коли пастки…
такі круті.
Та тільки вона не вовк.
Що ти знаєш про збір даних, полювання, стеження? Нічого.
Встанови капкан. Двадцять метрів на схід.
Адаше.
Якщо тобі нема чого розумного сказати, просто мовчи.
Ти мене дратуєш.
Тринадцать, 14, 15, 16, 17, 18, 19.
Двадцять.
Мужики.
Маріуше.
Славеку?
Славеку!
Боже мій, Славек.
Дідько.
-Присядь. -Що?
Посади його.
-Сідай! -Що?
-Отак, сідай. -Трясця!
Боже, у тебе нема… Треба якось її перев'язати.
Гаразд, тримай. Отак.
Боже, ні!
Ні, ні…
Кінець, ми повертаємося. Чуєш?
Я викликаю швидку.
А табір не ближче до нас?
-Що? Не знаю. -Так само. Може, ближче.
-Славечку! -Алло.
Це офіцер Адамець з Бараново.
Нашому колезі відірвало дві руки…
Рушаймо в табір Адреналін!
Так, у табір.
У табір під назвою «Адреналін».
Так, дякую.
-Швидка в дорозі. -Підніміть його.
-Допоможи йому. -Гаразд, пішли.
-Сюди, допоможи братові! -Швидше.
Підіймай.
-Де Маріуш? Де він? -Я тут.
Візьми їх. Може, вдасться їх пришити.
Прийшли!
Тримайся, брате. Зараз поїдеш в лікарню.
Агов.
От дідько!
О ні!
Що тепер?
Що нам робити?
Тихо! Дай подумати.
«Подумати»? Мій брат умирає!
Я знаю! Чорт.
Там повинна якась аптечка бути. З хрестом таким червоним.
Заткнись!
Я тут єдина, хто знає, що робити.
Тоді врятуй мого брата.
-Тримайся, брате. -Стули пельку!
Я розмовляю з братом!
-Що таке? -Всі в хатину, хутко!
Всі всередину! Відчини двері!
Курва!
Туди! Покладіть його туди.
Сюди.
Обережно.
Сюди.
Тримайся, брате, все буде добре. Обіцяю. Просто тримайся.
Швидко! Покладіть щось під голову.
Треба його вкласти.
Так.
Адаше.
Обережніше.
Що то було? Що ти бачив?
Адаше!
То була вона. Та дівчина. Зося.
Тільки вона виглядала, як…
Як…
Як хто?
Як товстуни з клітки.
І…
І що?
Не знаю.
Тримай.
Янечка?
Ванесса!
Що ти тут робиш?
Адаш…
Слухай, я була з Олів'єром.
Раптом зникло світло, і він вийшов перевірити.
Я дещо почула…
Не знаю, що це в біса було.
Я злякалася, не знала, що робити.
Я заховалася в шафу і сиділа там з годину.
Привіт, Маріуше.
Привіт, Янечко.
Славек?
Він не дихає.
Славек?
Славчику.
-Я відвезу Славека додому. -Як додому?
-У швидкій. -Ти нікуди не поїдеш.
Ні, не можна виходити. Почекаємо на кавалерію.
Яку кавалерію?
Зі столиці їде спецприз.
Я тільки подумала, що варто викликати поліцію.
Але ж ви з поліції, кого нам викликати?
Вони приїдуть глупої ночі або вранці.
-Безглуздо чекати. -Все безглуздо!
-Я їду додому. Адаше, допоможи. -Не можна їхати!
Узявся за гуж — не кажи, що не дуж.
Який в біса гуж? У мене брат мертвий!
І хто в цьому винний? Хіба ти не хочеш вбити її?
Ми озброєні й навчені.
-Ми зможемо. У нас перевага. -Не думаю.
Яка перевага?
Забарикадуємось і сидітимемо на дупах до ранку.
Класний з тебе поліціянт.
-Відповідальний… -Боягуз ти — ось хто!
Добре, я пішов.
-Ні, Маріуше! -Нікуди ти не підеш.
-Не вказуй мені! -Я з поліції. Годі верзти ахінею!
Ниєте, як якісь баби.
Люди, може не будемо сваритися?
А може не треба совати свого носа?
А може краще послухати старшого офіцера?
Та ти лише старша сержантка.
Ми маємо мовити одним голосом.
Ми маємо об'єднатися в цей кризовий час.
-Відкинути всі чвари, розумієте? -Атож.
-Ти диви яка хитродупа шлюха. -Гей!
Я не хитродупа!
-Я називаю речі своїми іменами. -Я не річ.
Я шлюха, та я вільна.
А ти? Ти хто такий?
Польський патріот зі свастикою на грудях.
-Дебіл. -Може і дебіл.
Але принаймні без ВІЛу!
У мене нема ВІЛу!
А у тебе малий пеніс!
-Що ти сказала? -Що чув.
Припиніть!
Ні!
Ні! Ну!
Люди!
Що ви робите?
Якщо хочемо вижити, треба триматися разом.
Я на 100% згодний з Янечкою.
Якщо поділимося, якщо розділимося і
кожен піде своїм шляхом: хто вліво, хто вправо…
ти поїдеш зі швидкою, а ти ще кудись, то…
ми всі загинемо!
-Проявіть трохи… -Культури!
Емпатії, і все.
Емпатії.
Добре, вибач.
Ти теж вибач, я трохи переборщила.
Сорі.
Ну, то я теж прошу вибачення.
І…
віднині ми всі разом, так?
Тут ми. Тут швидка. Тут велике дерево, а тут намети.
План такий:
засядемо в добрих стратегічних місцях.
Я буду біля їдальні. Адаше, залізеш на дах швидкої.
Маріуше, ти до наметів. Засядемо і чекатимемо.
З тих місць все добре видно.
Ставимо на видноті приманку й чекаємо.
Як у класичній поліційній облаві.
І в момент, як появиться та сука,
заховаємо приманку і схопимо її в перехресному вогні.
І так ми закриємо справу.
Знаю, ти волів би сховатися і чекати на допомогу, як баба.
-Що як вона не прийде? -Прийде.
Звідки знаєш?
Відчуваю. Поліційна чуйка, окей?
Довіртеся, все вийде.
Тож я тут, Адаш там.
Ти тут.
Перехресний вогонь.
Але хто буде приманкою?
Ні.
Ні, це не обговорюється.
Через мій труп.
Сорі, це я!
Янечко.
Куди ти йдеш?
Я не бачу Маріуша.
Стій де стоїш.
Змовкніть! Вертай на позицію.
Ванессо!
Маріуше!
Ванессо!
-Що ти робиш? -Відпусти.
-Не стріляй наосліп! -За нею!
-Відпусти! Що ти робиш? Ідіот. -Годі!
Я ж казав забарикадуватися й сидіти на дупах, але ні!
Ніхто мене в біса не слухає.
А навіщо? «Адаш? Ця баба нічого не тямить».
Поліційна чуйка? Поліційна облава?
Он де твоя облава!
Янечка й Маріуш… Дідько!
Маріуш теж мертвий?
Якби був живий, то якось допоміг би нам.
Він би щось зробив, відкрив би вогонь.
Ти тільки базікати вмієш.
Нестримана. Кобра в спідниці.
Месія польської поліції. Що ти наробила?
-До біса все! -Не кричи на мене!
Всі мертві, ти розумієш?
Ми наступні!
Вибач.
Добре, ти теж мені вибач.
Я просто хочу ще трохи пожити.
Хочу, щоб ти теж жила.
Окей?
Окей.
Не можна так.
Ми в біса маємо бути розумнішими, окей?
Пробач.
Привіт.
Що зі мною відбувається?
Звідки я знаю цю мову?
Я тобі все поясню.
Викликає офіцерка Ковальчик, прийом.
Ви мене чуєте?
Хоч раз відгукніться, благаю!
Сержант Вальдек мертвий, всі мертві.
Мене хоч хтось у біса чує?
Колись з неба
впав шматок Місяця.
Зло, що в ньому ховалося,
потрапило в мене.
Тепер воно і в тобі.
Ось що відбулось, якщо коротко.
Тепер ми погані.
Ми монстри.
Ми вбиваємо людей.
Ого.
І навіщо ми вбиваємо?
Ну, тому що ми монстри.
Якийсь
слабий мотив.
Це наша сутність.
Інстинкт.
З кожною хвилиною ти відчуватимеш і розумітимеш краще.
Ти заново себе пізнаєш.
Це круто, ось побачиш.
Крім того, зло — поняття суб'єктивне.
Це люди злі.
Зло в них закладено від природи.
Їхній вид ще давно треба було знищити.
Проте ми
це виправимо і вб'ємо їх.
Адже ми обидва ненавидимо людей.
Але ж…
вони не можуть всі бути злими.
Світ теж непоганий.
Світ?
Цей світ добре до тебе ставився?
До мене — ні.
Все гаразд?
Напевно.
Я тепер…
сильний, як ти?
У мене є якась суперсила?
То…
що тепер?
Що тепер? Убиватимемо всіх.
Але…
чому всіх?
Може…
вибірково?
Якщо хочеш убити когось конкретного, це круто.
Як все пройшло?
Супер.
Спершу він мене забачив,
та коли озирнувся,
мене вже там не було.
Він так і буде гадати, привиділось йому чи ні.
Як ти й хотів, га?
Тобі сподобалось?
Так.
Ось бачиш?
Я ж казала,
що з кожною хвилиною ти відчуватимеш його сильніше.
Інстинкт.
Круто, що ми тепер погані
й робимо все, що хочемо.
І що ми можемо спершу створити напружену атмосферу.
Трохи їх полякати.
Авжеж можемо.
Я навіть думав
моторошно заричати,
та в мене чомусь не вийшло.
Отак?
Ага.
Треба більше животом.
Ти навчишся.
Гаразд, ходімо вб'ємо покидька!
Він на це заслуговує.
Що він зробив?
Він поганий.
Справжній виродок.
Значить, треба відірвати йому голову абощо.
Як ти хочеш його вбити?
Мабуть, ножем.
Класика.
Теж непогано.
Гаразд. Вимкнімо йому електрику.
Тихо! Цить.
Почекай.
Комора!
Щойно загляне в комору,
ми нападемо на нього.
А що як він не загляне?
Загляне. Вони завжди заглядають.
Нам лише треба…
Там!
Дідько.
Джейку, скотина, стули пельку!
То як пройшло
моє бойове хрещення?
Ти незрівнянна.
Як і ти.
Можна дещо запитати?
Авжеж.
Чому я?
Тому що…
коли я
вперше
тебе побачила,
я відчула…
що ми…
дуже схожі.
І згодом
це підтвердилось.
Я ніби побачила себе в твоїх очах.
Дякую.
За що?
Ну, здебільшого за…
За те, що даруєш мені відчуття приналежності до цього світу.
Собака.
Вбий його.
Ні.
Гаразд.
Що далі?
Визволимо товстунів, вони можуть бути корисними.
Ми маємо добряче постаратися, щоб почати
апокаліпсис.
Спочатку тут, локально, а потім, хто знає?
Ходім.
Дивись, це мій кабінет.
Ходім.
Гей, підйом!
Ви вільні.
Чому вони не встають?
Ненавиджу цю суку.
Я про неї подбаю.
Адаше! Чорт!
Адаше!
Ні…
Убий її!
Ні!
Благаю!
Я не можу!
Убий її негайно!
Не можу!
Тримай сувенір.
Ти ж її так любив.
Я її не любив.
Річ не в тому.
Тоді в чому?
Ні в чому.
Ні в чому?
Ви, мужики,
всі однакові!
Але я…
Я тебе кохаю.
Не кохаєш!
Якби кохав, убив би її.
Не кажи так.
Знаєш що?
Ти слабак, зрадник і брехун.
Подумай над своєю поведінкою.
Ти взагалі про що?
Що я зробив?
Переклад субтитрів: Дмитро Білоус