Kevine!
Dano?
Co to kurva bylo? Dano?
To mě poser.
Dano? Co to kurva bylo?
Dano.
Dano!
Dano, to jsem já.
To jsem já!
- Jsem Kevin. Dano, to jsem já. - Padej ode mě!
To jsem já.
Dano, tohle… Já nevím.
Tohle… Tohle je děsivé.
Jak se ti to vůbec stalo?
- Jak dlouho jsem byla pryč? - Ani ne minutu. Pár vteřin.
Připadalo mi, že jsem pryč hodinu,
snad i dýl. Já…
Poprvé to trvalo jen pár minut.
A pak podruhé to bylo o trochu delší.
Zhoršuje se to, Kevine. Musím něco udělat.
A co? Neměli bychom odsud spíš vypadnout?
Co když je to tím domem?
Dano?
Musím se převléct.
Příště už nemůžu být v županu.
Určitě nechceš zavolat tetě?
Už tak mě má za cvoka.
Ale o tvé matce a o tomhle ti může něco říct jedině ona, ne?
Kdo to kurva je?
Nevím, ale měl bys tam jít.
Já nemůžu.
Už jdu.
Zdravím. Omlouvám se, že obtěžuju, ale neviděl jste…
- kočku? - Kočku?
Ne, bohužel.
Neviděla ji třeba vaše kamarádka?
Dana?
Já…
Já nevím.
Nebude vadit, když se jí zeptám sama?
Víte, Dana vlastně spí.
- Spí? - Oba jsme spali.
Se vším tím stěhováním jsme měli dlouhý den.
Opravdu si musím jít lehnout.
- Ano? - Nisey?
Co potřebuješ?
Můžu se tě na něco zeptat? O mámě.
Co s ní?
Říkal jste, že bydlíte poblíž?
- Za rohem na Coronado. - Jasně. Nikdy jsem vás neviděla.
To tady znáte všechny?
Odkud se znáte vy dva?
Z vysoké.
Co jsi myslela tím, že na tom nebyla dobře?
Tak jo.
Proč se mě na to ptáš?
Co to znamená? Co přesně s ní nebylo v pořádku?
Dělá ti něco starosti?
Prosím. Odpověz mi.
Tvoje matka mívala deprese.
Mívala manické epizody
a ke konci života tvrdila, že vidí věci,
které neexistovaly.
Které neexistovaly…
Jaké věci viděla?
Dano, tyhle otázky se mi nelíbí. Odkud se berou?
Co se stalo, když moje matka a otec zemřeli?
Kdo řídil? Řídila ona?
- Ano. - Našli někdy její tělo?
Ne.
Nemohla bych se podívat na zahradu?
Bývalá majitelka nám Princeznu občas krmila za zády.
Jasně. Dobrou noc.
Dano?
Dano.
Předpokládali, že se snažila z vozidla odplavat.
Dano.
Dano?
Dano!
Kdo je to?
- Zavolám ti zítra. Čau. - Dano?
Hal…
Dano?
- Tady. - Dano! Panebože.
- Co to děláš? - Volala jsem tetě.
Tělo mé matky nikdy nenašli. Takže pořád žije.
- Cože? - Moji rodiče.
Matka zemřela, teda rodiče zemřeli při autonehodě.
Nikdo nezjistil, co se stalo, ale dochází mi, že musela řídit.
Musela se vrátit v čase, ztratila kontrolu nad řízením…
Já nevím.
Kdo to zvonil?
Zase ta tvoje sousedka. Měla kecy o nějaké kočce.
Ta kočka.
- Ty jsi tu kočku viděla? - Jo, předtím.
Ta kočka přišla k zadním dveřím a já ji zvedla.
Držela jsem ji a v tu chvíli mě to vtáhlo zpátky.
A ona seskočila. Zůstala tam.
Našla jsi ji?
Ne, ale vedle se děje něco hodně špatného.
- Co? - Zase otevřel ten chlap
a tentokrát byl celý od krve.
Teda nebyl celý od krve, ale měl krev na krku.
Zeptala jsem se, kde je ona. Řekl mi, že spí.
Pak jsem se ho zeptala na Princeznu Di a on řekl, že ji neviděl.
A pak jsem je slyšela, jak spolu mluví.
- A ona nespala. - Zpomal. Slyšela jsi je…
Carlo, neskákej mi do řeči. Snažím se ti to dopovědět.
Slyšela jsem je, jak spolu mluví. Nespala.
A pak
jsem ji slyšela říkat něco o kočce.
- A co říkala? - To právě nevím.
Co chceš dělat?
Zjistit, jestli někdo něco neviděl.
Co když to je tím domem, Dano?
A tím nechci říct, že v takové věci vůbec věřím,
ale začínám fakt vyšilovat.
Není to tím domem.
Je to mnou. Mnou. Stane se to, ať jsem kdekoli.
Moje matka řídila a…
Vím, co si myslíš. Můžeš jít.
Hermione Podezřelá aktivita na adrese Laura 428
Ale já zůstanu. Musím se vrátit. Co se děje?
- Nenechám tě samotnou. - Co ti to přišlo?
Ti sousedi znají moje jméno, vědí, kde bydlím.
Dano, prosím. Jestli se ti něco stane, mám průšvih.
- Prosím, pojď se mnou. - Cože? Kevine…
Jestli se něco stane, stane se to. Ale musíme odsud vypadnout.
Prosím, musíme odsud pryč.
Co je? Co se děje?
Děje se to znovu, Kevine.
Je to tady.
Ale ne. Ne!
Dano!
Pomoc!
PŘÍZEŇ
Pusť mě. To je ono.
Rufusi? Už jdu!
Kevine!
- Jak se jmenuješ? - Nigel.
Nigele, musíš utíkat pro pomoc.
Neměl jsem ho nechat lozit na stromy.
Jestli je mrtvej, zabijou mě.
Tenhle muž půjde s tebou.
Řekne jim, že za to nemůžeš. Ale musíš jít hned.
To je ono! To je on. Musíme ho zachránit.
Co mám říkat?
Řekni jim, že jsme pocestní a že jsme na ně narazili.
Pocestní.
Co na ně narazili.
Rufusi.
Neomdlívej. Zůstaň se mnou.
Kde je pan Rufus?
Pan Ruf spadl ze stromu, pane. Měl nohy úplně nakřivo. A nemohl vstát.
Pak z lesa vyšla žena oblečená jako muž.
A tenhle pán, pane.
A řekli mi, ať utíkám pro pomoc.
Běž pro doktora Westa. Honem.
Odpusťte, pane, ale musím se zeptat, kdo jste.
Jsme pocestní. Narazili jsme na ně, na cestách.
Počkejte tady. Přijedu s vozem.
Dobře, Rufusi. Neomdlívej. Zůstaň se mnou.
Budeš v pořádku.
- Žije? - Jo.
Vezmu ho.
Odkud víš, jak udělat dlahu?
Z televize.
- Vyšiluju. - Klid.
Zůstaň v klidu. Předstírej, že je to hra. Dokážeš to?
Jo.
Je to dobrý. Budeš v pořádku.
- Jsem tady s tebou. - Zima.
Jestli kvůli tomu mrazu přijdu před oslavou o jediný květ,
všichni tři si to odskáčete!
- Přivezli to až z Francie! - Ano, paní.
Kdo je to?
Ne! Můj chlapec!
- Ne! Můj Rufus! - Paule!
- Pomoz mi. Má zlomenou nohu. - Rufusi! Otevři to!
Co je s mým chlapcem, Lukeu?
Neboj. Maminka je tady.
Můžeš nechat toho křiku? Co je to s tebou?
Mladý pan Rufus si zlomil nohu.
- Kde je Nigel? - Jen otevři oči.
- Poslal jsem ho před tou bouří pro dřevo. - Slyšíš mě?
- Pan Rufus byl sám. Je to moje chyba. - To si piš.
Poslal jsem ho pro doktora Westa, než budou cesty nesjízdné.
- Dobrý. - Pro Westa?
Mluv se mnou. Můžeš mluvit?
Odnes toho spratka do ložnice, ať ho mám z očí.
Ano, pane.
- Opatrně. - To snad ne.
Opatrně. Podržím mu hlavu.
Opatrně na hlavu.
Rychle! Vezmi ho!
Opatrně! Opatrně, vy zvířata.
- Sklapni, Margaret. - Pozor.
Jak se vrátíme?
- Neboj. - Nevím.
Kdo jste vy?
Jsme pocestní.
Byli jsme na cestách, když jsme ho našli v lese.
Co je to za úbor?
Okradli nás.
Thomasi.
Charlesi, omlouvám se.
- Promiň ten zmatek… - Ale ne. Promiň, že ruším.
Očividně máte rodinnou krizi, která si tě žádá. Dovol mi se rozloučit.
Charlesi, ne, musíš zůstat.
Zrovna jsme začínali řešit prodej a Sarah nám připravila hostinu.
Tome, musíš se věnovat synovi.
- Aspoň se zítra vrať na naši oslavu. - Uvidíme.
Krucinál.
Sakra!
Pojďte se dovnitř zahřát. To je to nejmenší, co můžu udělat.
- Sabino? - Ano, pane?
Přines tomu muži teplé oblečení a boty.
- Ano, pane. - Ty.
Zaveď ji do kuchyně. Přines mu teplé jídlo.
Pojďte se mnou, pane.
Lukeu!
Co to kurva je? Co to děláme?
Musíme sem zapadnout, dokud se nedostaneme k mámě.
Jen musím zjistit, jak se k ní dostat.
Běž dovnitř. Za chvíli za tebou přijdu.
Co když se mě začne vyptávat? Co mám říkat?
Prostě si něco vymysli. To je jedno.
Zvládneme to.
Pane, můžeme?
Mimochodem, já jsem Dana.
Jak se jmenuješ?
Neznáš Olivii? Nevíš, kde bydlí?
Musíš počkat.
Ještě musím dodělat večeři pro pana Toma.
- Mrkni na ten kotlík. - Vlastně hledám Olivii.
Posaď se.
Ne, to už zvládnu sám.
Vidíte?
Nikdy nevolej doktora bez mého souhlasu.
A už vůbec ne toho zpropadenýho křiváka doktora Westa! Kriste!
Jak mám za to všechno zaplatit?
Býval nakloněn výměnnému obchodu.
Jeho služby nestojí za kulky mrtvé muly.
Kde byl ten muž…
Tísňové Volání
…co se mi stará o nemocné koně?
Měl bys jít zjistit, co s ním můžeme směnit.
Jinak si to odpracuješ o nedělích.
- Moje služebná vás nechtěla převléct? - To ne. Jen jsem zvyklý se svlékat sám.
Sabino, můžeš jít.
Ano, pane Tome.
Tohle vás zahřeje.
Děkuji.
Prosím.
Povězte mi víc o tom přepadení.
Byli tři a obklíčili nás.
Jeden měl pušku a ti druzí dva měli…
- Nože? - Ano.
A ten s puškou byl velký.
Přiblížil se k nám a namířil mi tu pušku do obličeje.
A řekl: „Dej sem ty…
brašny.“
Tak jsem mu je dal, i koně.
A boty.
Ano, i boty. A kabát. Bylo to děsivé.
Jo, to je nemilé.
Kam cestujete?
- Na jih. - Na jih?
Nedávno mi umřel strýc.
- To mě mrzí. - Děkuji.
- Byli jsme s Danou na cestě… - S Danou?
To je jméno vaší otrokyně?
- Pane Frankline. - Ano?
Mluví velmi podivně.
- Odkud jste ji získal? - Ze severu. Z New Yorku.
Z New Yorku?
- Takhle mluví všichni negři v New Yorku? - Já nevím.
Ona tak mluví.
A jiného otroka jsem nikdy neměl, takže…
Aha. Takže je pro vás tohle uspořádání nové?
Ano, docela ano. Nevíte, kde Dana je?
Určitě se tady brzy objeví.
Nechci se šťourat ve vašich věcech, pane Frankline.
Ale mám v tomto směru zkušenosti a radil bych vám,
tedy pokud povyražení, co vám poskytuje, není jedinečné,
abyste ji prodal a pořídil si poddajnější typ.
Možná vás okradli právě kvůli ní.
Takový otrok má sklony upřednostnit vlastní bezpečnost
- před pánovou. - Musím si odskočit.
- Chcete tancovat? - Ne.
Potřebuju si ulevit.
Rozumím, jistě. Naše latrína je támhle venku.
Děkuji.
- Vezměte si kabát. - Jo. Jistě.
To není pro tebe. Padej.
Jsi to ty, že jo? Napřed jsem si nebyl jistý.
- Je to on? - Kdo?
Ďábel. Ten muž, se kterým jsi přišla.
Ne. Je to jen muž. Je to přítel.
Musím se dostat k Olivii. Hned.
To asi dneska neklapne.
Cestou bys uvízla. Nemůžu riskovat, že v tom mrazu přijdu o zvíře.
Ale je to důležité.
Co se stalo s tím hlídačem? Od té doby ho neviděli a Olivia nechce nic říct.
- Jak je to dlouho, co jsme se viděli? - Musí to být asi tři čtyři měsíce. Proč?
Dano?
Můžeš na chvilku?
Omluv mě.
Kevine, co se děje?
Oni… si myslí, že jsi moje otrokyně.
Jo, to mě nepřekvapuje.
Co budeme dělat?
Nebudeme vyčnívat.
V tomhle počasí se k mámě nedostaneme, takže…
Dano, nemůžeme tu zůstat. Musíme se vrátit.
Já vím, ale já to neovládám.
Ani nevím, jestli se to nějak ovládat dá.
A pokaždé tu zůstávám o něco dýl.
Takže na to prostě musíme přijít.
Prostě se drž u mě. Řekni jim, že musíme být spolu.
A pak můžeme jít.
Pane Frankline, žádají vaši přítomnost v domě.
Tady ho máme. Pane Frankline, tohle je doktor West.
Doktor West.
Je mi potěšením.
Informovali mě, že je nablízku tělesně zdatný muž.
To tedy máme štěstí,
protože s tím chlapcem a jeho matkou to bude práce pro tři chlapy.
S Margaret to bude boj.
Ale na její obranu, pro matku není nikdy příjemné vidět,
jak jejímu dítěti pouštějí žilou.
Pouštějí žilou?
Ano. Nevíme, jak dlouho byl v tom počasí venku.
Musíme mladému Rufusovi pustit žilou a zbavit krev horečky, která by mohla…
Myslím, že to není nutné.
Nebyl tam moc dlouho.
A ty jsi kdo, že mi říkáš, co je a není nutné, negřice?
To moje služebná ho našla a ošetřila.
Je velmi nadaná léčitelka.
Připravila mu pro nohu jakousi dlahu.
Nejspíš jedna z těch bylinkářek.
Můžu tě ujistit, děvče,
že medicína je mnohem sofistikovanější věda,
než tvoje primitivní mysl dokáže pochopit.
Pane Frankline, udělejte mi laskavost a držte si svou otrokyni zticha.
Už tak je zlé, že má tu drzost dívat se mi do očí.
Teď odveďte paní Weylinovou.
Musíte zatarasit dveře.
Já s Lukem mu srovnáme tu nohu.
- Chtěl byste si umýt ruce, pane? - Ne. Na to není čas.
Chytněte ji.
- Ne! Pusť mě! - Margaret!
- Margaret, běžte pryč! - Ne, vy…
Dano!
Odveďte ji pryč, aby zavřel pusu!
Ne!
- Pusť mě! Ne! - Margaret!
- Uklidněte ji! - To nic.
Je to dobrý.
Držte ho!
- Přestaň! - Pusť mě, prosím!
- Můj chlapec! Ne! - Snažím se ji chytit!
Já ji zabiju.
Kruci, Weyline, je mi líto, ale držte ji.
Držte ji!
Držte ji tam!
- Co budou dělat? - Pomoc!
- Vražda! - Nehýbejte se.
Vražda!
- To je dobrý. Podívej se na mě. - Mami!
Pomozte!
Mami!
Polkněte, paní Weylinová.
Mami!
Polkněte.
Tím kroucením to jen prodlužuješ.
Rufusi, drž mě za ruku. Pořádně stiskni.
To je ono. Drž ho za ruku.
Ty, pojď sem.
Drž ho v klidu.
Máte krásný domov.
Máme mít oslavu.
Dneska?
Ne, zítra.
Je zničená.
Vánoční hostina.
S Rufusem jsme měli dělat taneček. Menuet.
Je Štědrý večer?
Skoro. Vím, že je to hloupost.
Kdo slaví Vánoce?
Ale myslela jsem, že by bylo hezké udělat tady něco veselého.
Pastor bude velmi zklamaný.
Omdlel.
To je dobře.
Pokračujte.
Já tomu rozumím, Septime,
ale nemám k dispozici žádné prostředky.
Ten chlapec vám to prý předem vysvětlil.
To tedy nevysvětlil.
A podotýkám, že za tohoto počasí byla návštěva velmi nebezpečná.
Měl bych účtovat příplatek.
Mohli bychom se domluvit na výměně?
Vím, že jste vědec.
Jedna moje otrokyně má velmi zvláštní chorobu nohou,
což by mohlo být přínosem pro vaše studia.
Povězte mi víc.
Pojďte se mnou.
Dano. Už je konec?
Jo.
Je konec.
Odkud znáš moje jméno?
Slyšel jsem, že ti tak říká.
Kdo?
Ten muž, se kterým jsi přišla.
Je tady?
Ano.
Viděl jsem ho, jak tě vleče tím prázdným pokojem.
Jak tě vleče ke dveřím.
Křičela jsi.
Je to tvůj pán?
Ne. Je to přítel.
- Ubližoval ti? - Ne.
Kdy jsi to viděl, Rufusi? Jak?
Ve své hlavě. Když jsem omdléval.
Ty mě zase opustíš?
Ne. To ne.
Klid, Sabino. Nepůjdeš moc daleko. Jen do města.
A doktor West se postará o to, abys mohla kdykoli přijet na návštěvu.
Že ano, doktore?
Jistě.
A teď si pospěšte, než budou cesty nesjízdné.
Nashle, Weyline.
Promiňte, snad to nevadí.
Ne.
Zdá se, že to umíte.
Děkuji.
Na to piano nikdo nesáhl už víc než deset let.
Jste hudebník?
Ano, to jsem. Jsem pocestný muzikant.
A vaše nástroje?
Lupiči.
Víte… chci vám poděkovat za pomoc.
Vím, že to nebyla příjemná scéna, a vážím si vaší… diskrétnosti.
Pojďte se mnou prosím povečeřet.
Ty umíš číst?
Ano, umím.
Tam, odkud jsi, to nevadí?
Nevadí.
Když táta přistihne sluhu, jak se kouká do knihy,
i když se jen dívá na obrázky,
dostane trest, jako by něco ukradl.
Tvůj táta mi neříká, co mám dělat.
Budeš mi číst?
Jo.
„Spisovatel těchto cest pan Lemuel Gulliver je můj dávný přítel.
Jsme po matce také vzdálení příbuzní…“
Co se to děje?
Požádal jsem ji, ať mi čte, mami.
Tam, odkud je, to je dovolené.
Máš pohodlí? Bolí tě ta noha?
Je to dobrý, mami.
Tak pokračuj.
„Asi před třemi lety se panu Gulliverovi omrzel shluk zvědavců, kteří se za ním…“
Broučku, není ti horko? Nemá tě Carrie ovívat?
Je mi dobře, mami.
Nemáš hlad, broučku? Teta Sarah upekla koláč.
Nedáš si kousek?
Nechci koláč, mami.
Víš to jistě? Měl bys vidět tu jemnou bílou polevu.
Chci poslouchat, jak mi Dana čte. Nic víc.
No tak pokračuj. Máš číst, tak čti.
„Slyšel jsem od něho, že jeho rodina pochází…“
Nevím, co na tom máš.
Má hlas, jako když bzučí moucha.
Neslyším ji, když mluvíš.
- Řekla jsem jen… - Neříkej nic, mami.
Běž pryč a nech mě na pokoji.
- Rufusi. - Běž!
Jak se to ke mně chováš?
Jen kvůli nějaké negřici.
Občas jí mám plné zuby.
Neboj.
Za chvíli se vrátí a přinese mi koláč s jemnou bílou polevou.
Čti, Dano.
„Než odešel z Redriffu,
svěřil mým rukám do opatrování tyto listy…“
Je… Je Dana…
Jo, je nahoře s klukem.
Hodně si ji oblíbil.
Jo, s dětmi to umí.
Tak to se o ni postaráme.
Zanes služce pana Franklina misku té horké kaše, co dnes Sarah podává.
Řekl bych, že už teď jste lepší společnost než muž, pro kterého byla tato večeře.
To byl ten pán, co odcházel?
Charles Broadus.
Osina v zadku.
Jo.
Náhodou vlastní nějakých sto akrů půdy na vedlejším pozemku.
Stěhuje se zpátky do Anglie
a potřebuju, aby mi to prodal,
jinak budu mít potíže s některými sousedy.
Ale ten darebák je velká neznámá.
A nemůžu s tou zženštilou pávicí najít společnou řeč.
Máte rodinu, pane Frankline?
Možná na vás někde čeká manželka?
Ne. Ještě ne.
Ve vašem věku?
No jo, někdo…
Někoho jsem měl, ale zemřela.
Ano.
Tento zvláštní druh bolesti je mi dobře známý.
Moje první manželka Hannah podlehla buloňské horečce,
která se tudy prohnala před 15 lety.
Vzala si i jejího otce a několik mých sluhů.
Bylo to ošklivé.
Neuplyne jediný den, kdy by mi nevytanula na mysli.
Byla nadaná hudebnice jako vy.
To piano, na které jste hrál, bylo její.
Ty noty taky.
Omlouvám se.
Ne, to nemusíte.
Něco vám povím.
Děsí mě, jak s vámi zatočili ti lupiči.
Okrást někoho o jmění je jedna věc,
ale okrást někoho o živobytí?
To je něco úplně jiného.
Co kdybyste u nás zůstal? Ještě den nebo dva.
Zjistím, jestli by nešlo ty zloděje vypátrat a získat vaše věci.
S takovou kořistí nemohli utéct daleko.
Mezitím se v mé domácnosti považujte za hosta.
Děkuji.
„Zjistili jsme, že jsme na třicátém stupni druhé minutě jižní šířky.
Dvanáct mužů z posádky umřelo na vyčerpanost a špatnou stravu.
Ostatní byli velmi zesláblí.“
Kdo si dá koláč?
Můžeš jít.
Takže to on tě sem nějak přivádí.
Nějak mě vidí, než se sem vrátím.
Viděl v kuchyni tebe. Tebe a mě. A…
A já… Já ho taky jaksi vidím. Jako bych ho cítila.
Cítím, co se mu děje.
Takže jaký máme plán? Chci říct…
Už jsme tady několik hodin, Dano.
Vážně tady máme zůstat?
Nevím, co jiného dělat. Nemůžu to ovládat.
Musí být nějaké řešení.
To má jedině moje matka.
Ona je jediná, kdo by to mohl vědět, a já…
Musíme to vydržet, než se k ní dostaneme.
Jak se tady držíš?
To ani nejde popsat.
Poštěstilo se mi hrát na piano. Utekl tak čas.
To jsi hrál ty?
Jo.
Jako dítě jsem si takhle krátil čas.
Nemáš hlad?
Jsem vyčerpaná.
Pro nás je šest ráno.
Dobrý večer, pane Frankline.
Dobrý večer.
Jen jsem chtěla přijít a osobně se omluvit za své dřívější chování
a poděkovat vám za péči o mě i o mého syna.
Umíte si představit, jak je těžké vidět své dítě v nebezpečí.
To nestojí za řeč.
Chceš už jít spát?
Ráda tě doprovodím do tvého pokoje.
Raději bych zůstala tady. Děkuji.
Myslím, že si to můj pán přeje.
Přesně tak.
Můžu spát na zemi.
Chápu, pane Frankline,
ale bohužel musíme skutečně trvat na tom, aby otroci spali ve svých pokojích.
Ale nebojte. Čeká na ni velmi příjemné ubytování.
Vážně na tom trvám.
Kdybyste ji potřeboval,
stačí zazvonit na zvonek u postele a měla by vám být k vůli.
Pokoj, ve kterém spí, je hned nad tímto.
Neusni. Vrátím se hned, jak to půjde.
Ujišťuji vás, že tam bude mít pohodlí.
Tudy, děvče.
Překlad titulků: Lenka Večerková