Kevin!
Dana?
Mi a fasz? Dana?
Mi a fasz? Mi a fasz volt ez?
Dana? Mi a fasz volt ez?
Dana. Dana!
Dana, hé!
Hé, én vagyok az.
Én vagyok!
- Kevin vagyok. Dana, én vagyok az. - Eressz el!
Én vagyok az.
Dana, ez… nem is tudom.
Ez… ez félelmetes.
Hogy történhetett veled ez most?
Meddig voltam oda?
Kevesebb, mint egy percet. Másodperceket.
Olyan, mintha egy óra telt volna el.
Legalább.
Először csak pár másodpercig tartott.
Legközelebb már egy picit hosszabb volt.
Egyre rosszabb, Kevin. Tennem kell valamit.
De mit? Nem kéne elmennünk innen?
És ha a ház miatt van?
Dana?
Át kell öltöznöm.
Kurvára nem lehetek köntösben, ha megtörténik.
Biztos nem akarod felhívni a nagynénéd?
Így is azt hiszi, őrült vagyok.
De csak ő tudhatja, mi lett anyáddal, meg ilyenek, nem?
Ez meg ki a tököm?
Nem tudom, de neked kéne ajtót nyitnod.
Nézz rám!
Megyek már.
Üdv ismét! Elnézést a zavarásért, de nem látott esetleg…
- egy macskát? - Egy macskát?
Nem, sajnálom.
Nem lehet, hogy a barátja látta esetleg?
Dana?
Hát…
Nem tudom.
Nem bánja, ha megkérdezem tőle?
Az a helyzet, hogy Dana már alszik.
- Alszik? - Már mindketten aludtunk.
Elég hosszú napunk volt a költözés miatt.
Vissza is fekszem.
- Tessék? - Nisey?
Mit akarsz?
Kérdezhetek valamit? Anyámról.
Mi van vele?
Azt mondta, ön is errefelé lakik?
- Nem messze, a Coronado úton. - De még sosem láttam itt ezelőtt.
És mindenkit ismer itt?
Honnan is ismerik egymást?
Együtt jártunk főiskolára.
Hogy értetted, hogy nem volt jól?
Hát jó.
Miért kérdezel ilyet?
Hogy értetted? Pontosan mi baja volt?
Aggódsz valami miatt?
Kérlek, válaszolj!
Anyád sokszor volt depressziós.
Voltak mániás rohamai,
élete vége felé pedig olyasmiket is látott,
amik nem léteztek.
Olyasmiket, amik nem…
Miket látott?
Dana, nem tetszik ez a kérdezősködés. Honnan jön most ez?
Hogyan történt, amikor meghaltak a szüleim?
Ki vezetett? Anya vezetett?
- Igen. - És a holttestét megtalálták?
Nem.
Ha Dana nem bánja, körülnézhetnék a kertben?
Az előző lakó hajlamos volt a hátunk mögött etetni Hercegnőt.
Hogyne. Jó éjszakát!
Dana?
Dana!
A feltételezések szerint megpróbált elúszni a járműtől.
Dana.
Dana?
Dana!
Ki volt ez?
Le kell tennem. Majd hívlak. Szia!
Hall…
Dana?
- Itt vagyok. - Úristen!
- Hát te? - Nagynénémmel beszéltem.
Anyám holttestét sose találták meg. Vagyis él.
- Mi van? - A szüleim.
Mindketten egy karambolban haltak meg.
Senki nem tudja, mi történt, de most jövök rá, hogy biztos ő vezetett.
Biztos visszazuhant az időben, és az autó karambolozott, vagy…
Nem tudom.
Ki csöngetett?
Már megint a szomszédod, egy macskáról hadovált valamit.
A kurva macska.
- Láttad a macskáját? - Igen, az előbb.
Odajött a hátsó ajtóhoz a macska, és fölvettem.
Az ölembe vettem, és akkor zuhantam vissza.
Kiugrott az ölemből, ott maradt.
Megtaláltad?
Nem, de nagyon gáz, ami a szomszédban megy.
- Mi? - Már megint az a fickó nyitott ajtót,
és ezúttal csupa vér volt.
Na jó, ha nem is volt csupa vér, de a nyaka véres volt.
Aztán megkérdeztem, hol a nő. Ő meg azt mondta, hogy alszik.
Aztán, mikor Diana hercegnőről kérdeztem, azt állította, hogy nem látta.
Aztán meg hallottam, ahogy pusmognak.
- Nem is aludt a nő. - Na várj, lassabban…
Carlo, ne szakíts már félbe, kérlek, hadd fejezzem már be!
Hallottam, hogy beszélgetnek.
Nem is aludt.
És aztán…
hallottam, hogy egy macskáról mond valamit.
- Mit mondott? - Megvan! Nem tudom.
És most mit akarsz tenni?
Kiderítem, hogy mások láttak-e valamit.
De mi van, ha a ház az oka?
Ezzel nem azt akarom mondani, hogy én hiszek az ilyenekben,
de most kezdek nagyon beparázni.
Nem a ház az oka.
Hanem én. Én. Csak úgy megtörténik, bárhol is legyek.
Az anyám éppen vezetett, amikor…
Tudom, hogy szerinted mi ez. Elmehetsz.
Tudja valaki, mi megy a Laura 428-ban? Nagyon gyanús.
De nekem maradnom kell. Vissza kell mennem… Mi az?
- Nem hagyhatlak így egyedül. - Mi van a telódon?
És a szomszédok tudják a nevem és hogy hol lakom.
Kérlek, ha bármi történik veled, bajban leszek.
- Kérlek, Dana, gyere velem! - Mi? Kevin…
Ha megtörténik, hát megtörténik. De innen el kell mennünk.
Nem maradhatunk a környéken.
Mi az? Mi történik?
Már megint kezdődik, Kevin.
Kezdődik.
Jaj, ne. Nem, nem!
Dana!
Segítség!
ROKONSÁG
Engedj el! Ez az.
Rufus! Jövök!
Kevin!
- Mi a neved? - Nigel.
Nigel, szaladj el segítségért!
Nem szabadott volna hagynom felmászni.
Nekem befellegzett, ha meghal.
Ez az ember elmegy veled, jó?
Ő majd elmondja, hogy nem a te hibád volt. De induljatok!
Ez az! Ő az. Meg kell mentenünk.
De hát mit mondjak?
Csak mondd, hogy utazók vagyunk, és úgy leltünk rájuk.
Utazók…
Utazók, rájuk leltünk.
Hé, Rufus!
Maradj ébren! Maradj itt velem!
Hé!
Hol van Rufus gazda?
Rufe gazda leesett a fáról, uram.
Tiszta csálén állt a lába, és nem tud felkelni.
Aztán az erdőből jött egy asszony, férfiruhában.
Ezzel az úrral együtt.
Ők mondták, hogy hozzak segítséget.
Eredj, hívd el Dr. Westet! De rögvest!
Megbocsásson, uram, meg kell kérdeznem, ki maga.
Utazók vagyunk. Úgy leltünk rájuk. Útközben.
Itt várjon! Hozom a kordét.
Így ni, Rufus. Maradj ébren! Hé, maradj itt velem!
Nem lesz semmi baj.
- Életben van? - Igen.
Majd én.
Honnan tudtad, hogy kell sínbe tenni?
Tévéből.
- Beparázok. - Ne!
Maradj nyugodt. Mintha csak játszanánk. Menni fog?
Igen.
Semmi baj. Nem lesz semmi baj.
- Itt vagyok veled. - Fázom.
Ha csak egyetlen virága is elfagy a vendégség előtt,
azt mindhárman megkeserülitek!
- Egész Franciaországból hozattam! - Igen, nagysád.
Ez ki?
Nem! Kisfiam!
- Ne! Rufus! - Paul!
Segíts kivenni Rufus gazdát!
- Nyissák ki! - A lábát törte.
Mi lelte az én kicsikémet, Luke?
Semmi baj, kicsim, itt a Mama.
Elég ebből az éktelen lármából! Mi ütött belétek?
Rufus ifiúr leesett, a lábát törte.
- Hol van Nigel? - Nyisd ki a szemed!
Őt elszólítottam fát hordani,
- még a vihar előtt. - Hallasz?
- Rufus ifiúr egyedül volt, az én hibám. - De mennyire.
Elküldtem Dr. Westért,
- amíg még járhatók az utak. - Ne!
- Semmi baj. - Dr. Westért?
Szólj hozzám. Mondj valamit!
A szobájába ezzel az ördögfiókával, ne is lássam!
Igen, uram.
- Óvatosan. - Hihetetlen!
Óvatosan! Fogom a fejét. Így.
- Vigyázz a fejére. - Jó.
Hamar! Vigyétek!
Óvatosan! Ti bestiák!
- Hallgass, Margaret! - A fejét.
Hogyan megyünk vissza?
- Semmi baj. - Nem tudom.
Maguk kik?
Utazók vagyunk.
Erre jártunk, mikor rátaláltunk az erdőben. Útközben.
Mi ez a maskara?
Kiraboltak.
Thomas!
Charles, elnézését kérem!
- Bocsássa meg a ribilliót! - Elnézést a zavarásért!
Nyilván családi vészt kell mostan elhárítania.
Engedelmével távozom.
Charles, kérem, maradjon!
Épp csak belefogtunk az üzletbe, Sarah pedig lakomát készített nekünk.
Tom, el kell látniuk a fiát.
Jöjjön hát el a holnapi vendégségbe!
Majd meglátom.
A szentségit.
Szentségit!
Jöjjön hát be megmelegedni! Ez a legkevesebb, amit tehetek.
- Sabina? - Igen, uram?
Hozz meleg ruhát meg rendes csizmát az úrnak!
- Igen, uram. - Te!
Te vidd a lányt a konyhára, egyen valami meleget.
Fáradjon velem, uram!
Luke!
Mi a fasz? Most mit csináljunk?
Tegyünk úgy, mintha benne volnánk, míg meg nem találjuk anyát.
Ki kell derítenem, hogy jutok el hozzá.
Menj csak be! Nemsokára utánad jövök.
De mi lesz, ha kérdezősködni kezd? Mit mondjak?
Találj ki valamit! Mindegy, mit.
Menni fog.
Készen áll, uram?
Amúgy Dana a nevem.
És a tiéd?
Ismered Oliviát? Tudod, hol lakik?
Várnod kell.
Épp tálalok, és Tom gazda vacsorája sincs még kész.
- Nézz csak rá arra a fazékra! - Igazából Oliviát keresem.
Menj. Ülj le!
Ne, majd… innen majd én intézem már.
Látja?
Sose küldjetek orvosért a tudtom nélkül!
Pláne ne azért az istenverte sarlatán Westért. Jézusom!
Mégis milyen pénzből fogom kifizetni?
Mást is el szokott volt fogadni cserébe.
Egy döglött öszvér mogyorójával sem ér fel az a kuruzsló.
Miért nem inkább…
Segélyhívás Újrahív
…a lódoktort hívtátok, aki ide jár?
Ajánlom, tudjátok ki, mit fogad el a szolgálataiért.
Máskülönben vasárnap fogjátok ledolgozni.
- Az öltöztetőm elmulasztott szolgálni? - Nem.
Nem, csak megszoktam, hogy magam öltözöm.
Sabina, elmehetsz.
Igen, Tom gazda.
Ez majd felmelegíti.
Köszönöm.
Parancsoljon!
Mondja hát el, hogyan is esett meg ez a rablás!
Hárman voltak, és bekerítettek.
Az egyiküknél puska volt, a másik kettőnél pedig…
- Kés? - Igen.
Amelyiknek puskája volt, az nagydarab volt.
És ránk rontott, és rám fogta puskát, az arcomra.
És azt mondta: „Ide az összes…
táskát!”
Oda is adtam. Meg a lovat is.
Meg a csizmáját.
A csizmámat is. Meg a kabátom. Nagyon ijesztő volt.
Minő balszerencse.
Hová tartottak?
- Délnek. - Délnek?
Nemrégiben elhunyt a nagybátyám.
- Sajnálom. - Köszönöm.
- Danával épp utaztunk a… - Dana?
Így hívják a rabszolgáját?
- Mr. Franklin. - Igen?
Igen különös a beszéde neki.
Honnét vásárolta?
Északról. New Yorkból.
New Yorkból?
New Yorkban így beszél minden nigger?
Azt nem tudom.
Ő így beszél.
Más rabszolgám pedig még nem volt, szóval…
Vagy úgy. Ezek szerint még nemigen szokott bele a dologba?
Igen, eléggé. Nem tudja, merre lehet Dana?
Biztos hamarosan előkerül.
Nem akarom beleártani magam a dolgába, Mr. Franklin,
de van némi tapasztalatom, így hadd tanácsoljam,
hogy hacsak nem részesíti egyedülálló élvezetekben ez a lány,
alighanem jobban jár, ha elcseréli egy engedelmesebb példányra.
Úgy lehet, miatta is rabolták ki eleve.
Az ilyen rabszolgák mindig a maguk biztonságát nézik
- nem pedig az urukét. - Kimennék a fürdőszobába.
- Fürdőt kíván venni? - Nem.
Csak könnyítenék magamon.
Értem, hogyne. Arra van odakint az árnyékszék.
Köszönöm.
Vigye a felöltőjét!
Igen, igaz is!
Ez nem a tiéd. Eridj!
Te vagy az, ugye? Először nem voltam benne biztos.
- A másik meg a tudod, ki? - Ki?
Az ördög. Az a férfi, akivel jöttél.
Nem. Ő csak egy ember. Egy… egy barátom.
El kell mennem Oliviához. Azonnal.
Az ma este nemigen lehetséges,
oda-vissza megjárni az utat, elakadás nélkül.
Még megfagyna egy igás jószág.
De nagyon fontos.
Történt valami a járőrrel, igaz-e?
Azóta senki se látta, és Olivia se árulja el.
Mióta is nem láttuk egymást?
Megvan már három-négy hónapja is, miért?
Dana?
Beszélhetnénk?
Elnézést.
Kevin, mi az?
Azt hiszik… hogy a rabszolgám vagy.
Igen, ez nem meglepő.
Most mit csináljunk?
Csak kerüld a feltűnést.
Ilyen időben nem jutunk anyámhoz, szóval…
Dana, nem maradhatunk itt. Vissza kell mennünk!
Tudom, de nem tudom irányítani ezt.
Azt sem tudom, hogy lehetséges-e irányítani.
És minden alkalommal kicsit tovább maradok.
Valahogy rá kell jönnünk, hogy van ez.
Maradj a közelemben. Mondd nekik, hogy nem válhatunk el egymástól.
Aztán majd mehetünk.
Franklin uram, a házból kéretik.
Itt is van.
Mr. Franklin, ő itt Dr. West!
Dr. West!
Igazán örvendek.
Hallottam hírét, hogy van még egy épkézláb férfiember a közelben.
Kapóra is jön,
hiszen az anyjával együtt három emberes munka lesz a fiú.
Margarettel biztos lesz dolgunk.
Bár, mentségére legyen mondva, az anyának sose élvezet látni, ha eret vágnak a fián.
Eret vágni?
Igen. Nem tudni, meddig volt a gyermek az elemeknek kitéve.
Vérét kell eresszük Rufus ifiúrnak, hátha láza támad tőle…
Nem hiszem, hogy ez szükséges.
Hiszen nem volt kint olyan sokáig.
És ki vagy te, hogy megmondd nekem, mi szükséges és mi nem, te néger?
A szolgám volt az, igazából, aki rátalált, és ápolta a fiút.
Ami azt illeti, meglehetősen jártas a gyógyításban.
Valamiféle sínt is készített a lábára.
Akkor afféle javasasszony, ezek szerint.
Nos, biztosíthatlak, némber,
a medicina sokkal kifinomultabb művészet annál,
semmint azt a te primitív elméd felfoghatná.
Mr. Franklin, legyen oly nagylelkű, és hallgattassa el a rabszolgáját!
Már az is elég baj, hogy nem átall a szemembe nézni.
Nos, tehát maga távolítsa el Mrs. Weylint.
Maga az ajtót állja el!
Mi pedig Luke-kal a helyére rántjuk a lábát.
- Szeretné megmosni a kezét, uram? - Nem, nem. Nincs idő.
Ragadja meg!
- Nehogy! - Margaret!
- Margaret, el az útból! - Nem! Ne!
Dana! Dana!
Ide a lányt, hogy elhallgasson végre!
Ne! Ne!
- Nem! - Margaret!
- Nyugtassa le! - Semmi baj.
Nyugi, semmi baj!
Fogd le!
- Elég legyen! - Eresszenek, kérem!
- Kisfiam! Kisfiam! Nem! - Igyekszem lefogni.
Agyonütöm.
A szentségit, Weylin, fogja már le, kérem!
- Fogja le! - Fogd le!
Fogják erősen!
- Mit csinálnak? - Segítség!
- Gyilkosok! - Ne mozogjon!
Gyilkosok!
- Nincs semmi baj. Nézz rám! - Mami!
Segítsen!
Mami!
Nyelje le, Mrs. Weylin!
Mami!
Nyelje le!
Minél többet tekeregsz, annál tovább tart!
Figyelj, Rufus! Fogd a kezem. Jó erősen!
Így ni, ez lesz az. Fogják le a karját!
Te pedig gyere át ide!
Fogd, fogjad erősen!
Igazán szép az otthonuk.
Úgy volt, hogy vendégség lesz.
Ma este?
Nem, holnap.
Tönkrement.
Karácsonyi ünnepség.
Rufusszal táncoltunk volna együtt. Egy menüettet.
Ma van karácsony este?
Majdnem. Tudom, badarság.
Ki ünnepli a karácsonyt?
Csak gondoltam, érdemes volna felvidítani a hangulatot itt, nálunk.
A tiszteletes olyan csalódott lesz.
Elájult.
Helyes.
Folytassa.
Értem, Septimus,
csakhogy akkor sem tudom miből fedezni.
Úgy tudtam, a fiú szólt erről, mikor felkereste.
Márpedig egy szót se szót.
Hadd szögezzem le, hogy ilyen időben még veszélyes is a látogatás.
Dupla díjat kéne kérjek.
És cserére nem hajlana esetleg?
Tudományos ember lévén.
Mivel az én egyik rabszolgámnak pedig a legkülönösebb kórság van a lábán,
ami jó szolgálatot tehet a tanulmányaiban.
Hallgatom.
Jöjjön!
Dana. Vége van már?
Igen.
Vége van.
Honnan tudod a nevem?
Hallottam, hogy így szólít.
Kicsoda?
Az a férfi, akivel jöttél.
Itt van?
Itt van.
Láttam, ahogy húz át az üres szobán.
Az ajtó felé húzott.
Sikítoztál.
Ő a gazdád?
Nem. Egy barátom.
- Bántott téged? - Nem.
Mikor láttad mindezt, Rufus? Hogyan?
A fejemben. Miközben leestem.
Megint itt fogsz hagyni?
Nem. Nem.
Ugyan, Sabina. Nem mégy olyan messzire. Csak a városba.
Dr. West pedig elenged látogatóba, amikor csak alkalmas.
Ugye, doktor?
Bizony.
Jól van, indulj hamar, amíg még járhatóak az utak!
Ég áldja, Weylin!
Bocsánat, remélem, nem baj.
Nem.
Egész jártasnak tűnik benne.
Köszönöm.
Ahhoz a zongorához egy évtizede nem nyúlt senki.
Maga zenész?
Igen. Így van. Utazó zenész vagyok.
Hát a hangszerei?
A banditák.
Nos… Hadd köszönjem meg a korábbi segítségét.
Nem volt épp kellemes jelenet, tudom, és nagyra értékelem a… diszkrécióját.
Kérem, tartson velem vacsorára!
Tudsz olvasni?
Igen, tudok.
Ahonnét jössz, ott szabad?
Bizony.
Ha apám rajtakap egy szolgát egy könyvvel,
még ha csak a képeket nézegeti is,
ugyanúgy ellátja a baját, mintha ellopott volna valamit.
Nekem nem parancsol az apukád.
Olvasol nekem?
Igen.
„Ezen utazások szerzője, Mr. Lemuel Gulliver, régi jó barátom.
Ezen felül rokonságban is állunk anyai ágon”…
Mi ez?
Én kértem, hogy olvasson fel, mama.
Ahonnét ő jön, ott szabad.
Kényelmesen fekszel? Nem fáj a lábad?
Jól vagyok, mama.
Hát, akkor folytasd!
„Úgy három éve, Mr. Gulliver
megelégelvén a köré csődülő kíváncsiak tömegét”…
Nincs meleged, kicsim? Hívassam Carrie-t, hogy legyezzen?
Jól vagyok, mama.
Nem vagy éhes, kicsim? Sarah néni most sütött tortát.
Kérsz egy szeletet?
Nem kérek tortát, mama.
Biztos nem? Ha látnád, milyen szép fehér mázzal vonta be!
Dana olvasását akarom hallgatni. Nem mást.
Miért nem folytatod? Ha olvasnod kell, hát olvass!
„Hallottam emlegetni, hogy Oxfordshire-ból”…
Nem tudom, miért akarnád hallgatni.
A hangja, akár a légy zümmögése.
Nem hallom, ha mindig közbeszólsz!
- De mondom, kicsim… - Semmit ne mondj, mama!
Menj innét, ne zavarjál!
- Rufus! - Menj!
Hogy bánhatsz így velem?
Méghozzá holmi nigger miatt!
Úgy el tud fárasztani néha.
Ne is törődj vele!
Nemsokára úgyis visszajön, és hoz nekem egy szép fehér mázas tortaszeletet.
Olvass, Dana!
„Mielőtt Redriffből távozott volna,
a következő papírok megőrzését bízta rá”…
Dana még…?
Igen, odafönt van, a fiúval.
Úgy fest, egész odavan érte.
Igen, ügyes a gyerekekkel.
Az ő ellátásáról is gondoskodjunk!
Bármilyen kását főzött Sarah, hozz egy tállal Mr. Franklin szolgájának!
Meg kell mondjam, az én mércém szerint
máris jobb társaság, mint akinek szántuk a vacsorát.
Az úr, akivel találkoztunk?
Charles Broadus.
Az a pipogya bugris!
Igen.
Az ő tulajdona az a negyven-egynéhány hektár,
a második szomszédban.
Visszaköltözik Angliába,
de előtte igencsak jó volna, ha eladná nekem.
Különben meggyűlhet a bajom egynémely szomszédommal.
Csakhogy lehetetlen eligazodni ezen a pernahajderen.
Sehogy se találom vele a hangot, amilyen egy nőies pávatyúk!
Családos ember, Mr. Franklin?
Várja esetleg egy asszonyka valahol?
Nem. Még nem.
A maga korában?
Hát, volt egy…
Volt valaki, de ő meghalt.
Igen.
Magam is jól ismerem ezt a fajta hasgató fájdalmat.
Az első feleségemet, Hannah-t, a torokgyík vitte el,
mikor vagy tizenöt éve végigsöpört a környéken.
Az apját is elvitte, meg néhány szolgámat.
Rusnya egy dolog volt.
Azóta se telik el úgy nap, hogy eszembe ne jutna.
Igen tehetséges muzsikus volt, akárcsak maga.
Az az ő zongorája, amin játszott az előbb.
És az ő kottája.
Sajnálom.
Ugyan, nem kell.
Hanem nézze csak,
elborzaszt, hogy mit tettek magával azok az útonállók.
Egy dolog, hogy a holmijától megkopasztják,
de megfosztani a megélhetésétől!
Az már igazán más dolog.
Nem maradna itt minálunk? Még egy-két napig.
Addig puhatolódzom, hátha megkerülnek a tolvajok,
és meglesz a holmija.
Csak nem jutottak messzire ilyen zsákmánnyal.
Addig pedig legyen a házam vendége!
Köszönöm.
„A harmincadik szélességi foknál találtuk magunkat, két percnyire délnek.
A legénységből tucatnyian kis munkától is odavesztek a gyenge koszton.
A többiek is igen gyengélkedtek.”
Ki kér tortát?
Elmehetsz.
Szóval ő hoz ide téged valahogy.
Valahogy lát engem, mielőtt visszazuhanok ide.
Téged is látott a konyhában. Mindkettőnket. És…
Én is… valamennyire én is látom. Inkább érzem.
Érzem, ami vele történik.
És akkor most mi a terv? Mármint…
Órák teltek el, Dana. Órák óta itt vagyunk.
Most tényleg itt kell maradnunk?
Nem tudom, mi mást tehetnénk. Nem tudom irányítani.
Kell legyen valami megoldás.
Ha valakinek van, az az anyám.
Ő az egyetlen, aki tudhatja, és én…
Muszáj kibírnunk, míg el nem jutunk hozzá.
Idáig hogy bírtad a dolgot?
Azt se tudom, hogy mondjam.
Játszottam a zongorán, azt bemákoltam. Eltelt vele az idő.
Az te voltál?
Igen.
Kiskoromban ezzel kapcsolódtam ki.
Nem vagy éhes?
Kimerült vagyok.
Nálunk reggel hat van már.
Jó estét, Mr. Franklin!
Jó estét!
Csupán személyesen szerettem volna az elnézését kérni a viselkedésemért,
és megköszönni, hogy gondot fordított rám csakúgy, mint a fiamra.
Képzelheti, milyen nehéz az, ha a gyermekét látja veszélyben az ember.
Semmi gond.
Kész vagy visszavonulni?
Készséggel elkísérlek a szállásodra.
Inkább itt maradnék. Köszönöm.
Úgy hiszem, a gazdám ezt akarná.
Így van.
Elalszom a padlón.
Megértem, Mr. Franklin,
de sajnos ragaszkodnunk kell hozzá, hogy a rabszolgák a szállásukon aludjanak.
De ne aggódjon! Igen finom helyen szállásoljuk el.
Ragaszkodom hozzá.
Hogyha szüksége lenne rá,
csak jelezze az ágya melletti csengővel, és máris rendelkezésére áll.
Itt fog aludni, éppen az efölötti szobában.
Maradj fönt. Visszajövök, amint tudok.
Biztosíthatom, kényelmes helye lesz.
Erre, cseléd!
A feliratot fordította: Speier Anna