DET ØSTLIGE TEXAS I 1873
Dav!
Godmorgen.
Gad vide, hvad den bondeknold har i de der kasser?
-Jeg er ikke bonde. -Så tog jeg fejl.
Hvad er du så?
Forretningsmand.
Hvor kommer du fra?
-Jeg er født i Europa. -Aha, så er det derfor, du taler sådan!
Du... De her ting ser dyre ud. Kom og se.
Vær venlig ikke at åbne flere kasser.
Ned med dig!
Nu!
Hvis du ikke har fattet det endnu, så tager vi din vogn. Og dine varer.
Din ven bløder. Du burde hjælpe ham.
Følg ikke efter mig.
Vent...
KØBMAND
Hvem har De med, marshal?
Goddag, jeg vil ikke forstyrre...
Det gør De ikke.
Kan De fortælle os, hvor sheriffens kontor er?
Ved De hvad? Jeg følger Dem derhen.
Det ville jeg sætte pris på.
De ser meget bekendt ud.
-Der er ikke mange, der ligner mig. -Det er sandt.
Har vi ikke mødt hinanden før?
Det tror jeg ikke. Kom, så går vi.
Her synes jeg, vi skal udvide først.
EFTERLYST DØD ELLER LEVENDE
Vi kan bygge der.
Måske en ny skole, så vi slipper for at bruge kirken.
Det kunne vi gøre.
Men der er ikke ret mange børn i Blind Chapel, så kirken fungerer fint.
Jeg synes, vi skal overveje den dyre udvidelse.
Jeg foreslår et glædeshus. Et stort et. Så hyrer vi mange piger.
Så får vi et glædeshus, der bliver berømt i området,
og som trækker folk til.
-Det tjener man flere penge på. -Det vil indbyggerne ikke sætte pris på.
Jo, når deres tegnebøger bliver tykke og fede. Stol på mig, sherif.
-Ivan, hvad kan jeg gøre for dig? -De her mænd skal tale med dig.
Jeg er marshal Austin Carter. En fornøjelse.
Sherif Vernon Kelly. Det her er borgmester Bowman.
Det her er min vicesherif, Walker, og vores fange Ethan Crawley.
Han skal til San Antonio, hvor han skal stilles for retten for massemord.
-Jeg har hørt tale om ham. -Det har jeg også.
Hvorfor tog I dette udyr med hertil?
For at være ærlig så har vi redet temmelig længe. Faktisk hele natten.
Vi vil gerne have noget at spise og hvile nogle timer.
Vi ville gerne efterlade fangen i jeres fængsel i den tid.
Fuldstændig udelukket! Han er Helvedeshundenes leder.
De er blodtørstige uhyrer! Ligrøvere, kannibaler!
De plejede at ride sammen med Quantrill's Raiders, der myrdede alt og alle.
De brændte hele byer ned.
-Det er alt, vi har brug for at vide! -Vent et øjeblik, borgmester.
Jeg vil ikke være en slapsvans af en sherif. Her respekterer vi loven.
-I kan låse fangen inde her. -Det sætter vi pris på.
-Ved du, hvad du lige har gjort? -Mit job.
Crawley går ingen steder. Jeg holder øje med ham.
Bed til Gud om, at der ikke sker noget. Dit job står på spil.
Jaså? Hvem skulle vinde over mig ved et valg?
Hør her...
Der er ingen, der siger et ord til byens indbyggere. Forstået?
Du er djævelens søn!
Tak.
Det var ikke meningen at skaffe dig problemer.
Tænk ikke på borgmesterens udbrud. Det er jeg så vant til.
Sådan er han altid.
Ikke altid. Sommetider er han værre.
Byen ligger meget tæt på Rio Bravo. Burde den ikke hedde noget andet?
Det tænkte jeg også, da jeg kom hertil.
Hvorfor hedder byen så Blind Chapel? Jeg har aldrig hørt om den før.
Det siges, at byens første præst blev bidt af en slange og blev blind.
Han døde nogle dage senere, og indbyggerne ville ære ham og kaldte byen Blind Chapel.
-Jeg kondolerer. -Vi har fået en ny præst.
Hvad er du bekymret over, marshal?
-Borgmesteren er en smule oprørt. -Alt det om Crawleys bande er sandt.
Det er den værste samling forbrydere, man kan tænke sig.
Og de vil garanteret have deres leder tilbage.
Som De nok forstår, må vi hele tiden være på vagt.
Er der et sted her, hvor vi kan få noget at spise og hvile os?
Der. Deres brød og sovs er det bedste, jeg nogensinde har smagt.
Og maden er gratis, hvis man bestiller en øl.
Det tror jeg godt, vi kan klare.
-Vil De gøre os selskab? -Så længe I kalder mig Ivan.
Det kan vi godt, Ivan.
Det er det bedste måltid, jeg nogensinde har fået.
Din mave ville nok være gladere, hvis du spiste lidt langsommere.
Jeg kan dele tallerken med en rotte, uden at min mave ville protestere.
Hvor kommer du oprindeligt fra?
La France!
Du virker veluddannet. Hvor har du studeret?
-Militærakademiet. -Imponerende.
Jeg blev undervist af min mor.
Og jeg må sige, at uddannelse var meget vigtigt for hende.
-Hvad med din far? -Han blev skudt af en fulderik.
-Jeg var ni år. -Det er jeg ked af at høre.
For at være ærlig så motiverede det mig til at blive lovens håndhæver.
-Hvordan fangede I forresten Crawley? -Det var mest held.
Chefen for et bordel gav mig et tip om, at Crawley kunne lide én af hans damer.
Vi tog derhen og så, at der stod to vagter uden for et værelse.
-De endte på kirkegården. -Det gjorde de.
Vi tog Crawley på sengen, nøgen. Og vi anholdt ham.
Du skulle have set den kælling, han var sammen med. Grim som bare pokker.
Det var hun!
-Smagte alt godt? -Frue, hvis det var Dem, der lavede maden,
vil jeg anmode om Deres hånd.
Vores kok er en gammel, sur mand. Som drikker for meget whisky.
Og han er desværre allerede optaget.
-Hvordan har din dag været, Arlene? -Jeg kan ikke klage.
Men jeg ville gerne se dig her oftere.
-Vil I have mere? -Jeg tror, vi er færdige. Tak.
Har du set Vernon i dag? Jeg tror, jeg går over med lidt aftensmad til ham.
Du bør nok vente med det, Jenny. Han har travlt lige nu.
-Hvad sker der her? -De her mænd er Pinkterton-agenter.
Hej. Vi skal eskortere jeres fange, Crawley, til fængslet i San Antonio.
-Må jeg se jeres papirer? -Selvfølgelig.
Værsgo. Her er vores ordre.
-Hvordan vidste I, at Crawley var her? -Marshallen telegraferede fra Grand Ridge
og bad om vores hjælp. Vi regnede ud, at de burde været nået til Blind Chapel.
Det stemmer. Jeg telegraferede og bad om assistance fra Pinkerton.
Men jeg troede, at I ville møde os inden, vi nåede Blind Chapel.
Planer ændrer sig.
Jeg slipper ikke min fange, før vi er i San Antonio.
Intet problem. Vi rider dertil sammen.
Hjælp!
Jeg skyder hende! Jeg skyder kællingen, jeg sværger.
Nej!
Jeg sagde jo, at Crawleys bande ville komme hertil.
Det her er bare begyndelsen. De ved, han er her, og de kommer sikkert tilbage.
Det er jeres fejl!
Jeres borgmester...
Han er en underlig starut. Men han har ret i én ting.
Når min bande kommer tilbage for at befri mig, bliver I alle skudt.
Ti stille!
-Skyd Crawley, hvis han prøver på noget. -Det skal jeg nok, Ivan.
-Jeg hørte skud. Hvad er der sket? -Vi har brug for doktor Adams.
Han er på hjemmebesøg uden for byen.
Så må du hjælpe os, Nora.
DOKTOR ADAMS LÆGE, KIRURG, TANDLÆGE
Læg ham her.
-Du er også såret. -Jeg har det fint.
Nej, du er ikke. Sæt dig ned.
Hvordan ser det ud?
Nora?
-Jeg kan ikke hjælpe ham. -Hvad mener du?
Jeg er hverken læge eller kirurg, men hans skader er for alvorlige.
-Er alt håb ude? -Kan vi på nogen måde få ham ud til lægen?
Ville han kunne klare det?
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg beklager.
Vicesherif Dennis Walker var en god mand.
Han var en loyal ven...
...og en fantastisk vicesherif.
Vi kommer til at savne dig, min ven.
Sæt dig nu ned.
Vil du ikke nok?
Det ser ud, som om kuglen er gået lige igennem. Men... du bløder meget.
Jeg bliver nødt til at lukke såret.
Her, drik det. Det hjælper mod smerten.
-Hvordan føles det? -Effekten kom hurtigt.
Hold ham fast. Det er vigtigt, at han sidder stille.
Jeg tager mig af det.
Undskyld mig, kaptajn.
Obersten er stadig i Blind Chapel.
-Hvad fanden skete der? -Jeg så det fra den anden side af gaden.
Alt syntes at gå godt i starten.
Jeres mænd havde Pinkerton-papirerne og gik ind på sheriffens kontor.
Præcis som I havde planlagt.
Sheriffen var der, en marshal og hans vicesherif.
Og en...
-Ud med det kvindemenneske! -Det var en stor tysk eller russisk mand.
Den største stodder jeg nogensinde har set.
Så skete der noget, som jeg ikke så, men jeres mænd trak deres våben.
Jackson så ud til at være først, men så gik den der tysker eller russer bersærk.
Jeres mænd er døde.
-Havde han set mig, var jeg nok også død. -Forbandet!
Okay, Daniela...
Hils pigerne på bordellet og sig, at vi snart kommer forbi.
-Her er en lille bonus til dig. -Está bien. Gracias.
For fanden!
Løj du for mig, Pinkerton-mand?
Løj du for mig om, hvem I skulle mødes med?
Du sagde, at I skulle mødes med en marshal...
...en vicesherif og en sherif.
Stemmer det?
-Hvem er den store russer eller tysker? -Det ved jeg ikke.
-Måske jeg skal skære din pik af? -Nej!
Jeg ved intet! Gør det ikke. Jeg sværger på, at jeg intet ved!
Hvis du intet ved, har du ingen værdi for mig.
Oakley, skær ham fri.
Op med dig!
Kom nu, giv ham en kniv.
Saml den op, din feje usling! Nu ellers dræber jeg dig her og nu!
Tilbage. Tilbage.
Se på mig!
Det må jeg sige. Du du er god til dit arbejde, sygeplejeske Nora.
Tak, men jeg er ikke en rigtig sygeplejerske.
Jeg har noget erfaring fra krigen, og så har jeg set lægen arbejde.
Jeg har aldrig set nogen være så god med et våben.
Jeg har uddannet mig lidt.
-Lidt? -Meget.
Nu ved jeg det! Nu kan jeg huske det.
Vi mødte hinanden under krigen.
Nora, må jeg præsentere:
Brigadegeneral John Basil Turchin.
Hvad taler han om, Ivan?
Ingen kan måle sig med den mand, når det kommer til mod.
Han reddede os fra sydstatshæren i slaget ved Chickamauga.
Austin Carter, tredje division.
Det er en ære at møde dig igen, general.
-Er det sandt, Ivan? -Der var krig. Jeg gjorde mit arbejde.
-Var du general? -Ja.
-Hvorfor har du ikke fortalt det? -Jeg var soldat. Den krig er forbi.
-Ja, men general? -Det er det eneste, folk behøver at vide.
-Samuel, hvor er du? -Jeg kommer.
-Hvad vil du, Ivan? -Du har allerede fået ligene.
Ja. Nogle lokale mænd og jeg sørgede for det. Er der noget galt i det?
-Havde de nogle personlige ejendele? -Nej.
Er du sikker på det?
-Anklager du mig for tyveri? -Er jeg nødt til det, Samuel?
Ved du, hvor svært det er at tjene penge på det her job? Der er ingen, der dør her!
-Fandt du noget, eller ikke? -Intet af værdi.
Det var ikke det, jeg spurgte om.
Men for pokker...
Hvor er den?
Her. Intet af værdi, bortset fra nogle guldtænder.
-Du kan beholde tænderne. -Det er pænt af dig.
Hvor er de forbistrede tænder?
Må jeg beh...?
Hav en god dag.
Find whiskyen frem!
Her kommer jeg med en sen morgenmad.
-Passer det dårligt? -Nej da. Det er fint, Jenny.
-Det er din favorit. -Ja, det er det.
-Hvordan går det på arbejdet? -Skyderiet lagde en dæmper på omsætningen.
-Men nu går det bedre igen. -Det er jeg glad for at høre.
-Jeg ved, hvor hårdt du arbejder. -Du arbejder hårdest af alle, jeg kender.
Jeg glæder mig til at smage.
-Lækkert! -Er det varmt nok?
Der kan man bare se...
Sheriffen og glædespigen...
kan lide hinanden.
Klap i! Hun er ikke en glædespige. Bryd dig ikke om den bandit.
Ødelagde skudvekslingen tidligere dine forretninger?
Hvad det så end er for lyssky forretninger.
Det er intet i sammenligning med det, der kommer til at ske.
Bare spørg din fyr derovre. I får problemer.
-Hvad mener han med det? -At han får min støvle op i røven,
hvis han ikke holder sin forbandede kæft!
Beklager mit udbrud, Jenny. Du skal ikke tro på, hvad den usling siger.
Jeg kender den slags mænd.
Apropos mænd... Jeg har hørt tale om en Vernon Kelly.
Men han var en hård hund. Ond nok til at stjæle en mønt fra en død mands øje.
Og han var mere end hurtig til at trække sit våben.
Jenny, han havde en Colt ligesom din mand her har.
-Har du hørt om den mand? -Jeg har hørt om den Vernon Kelly.
Og jeg ved, at han er blevet en god mand.
-Nu er han på den rigtige side af loven. -Ja.
Det er præcis, det han er.
I to burde virkelig tage betaling for den forestilling.
Hvad er der galt med jer? Hørte I ikke skudvekslingen?
Tror I, at alt er godt nu? Ethan Crawley sidder i vores fængsel!
Og hans blodtørstige bande er på vej hertil for at befri ham!
Hvis I vil blive her og blive slagtet, så er det i orden med mig.
Men jeg anbefaler jer at forlade byen,
lukke jeres forretninger og gemme jer!
Kom nu!
KOKAIN
-Alt virker ægte. -Så fangede banden de rigtige agenter.
-Og tvang dem til at tale. -På den måde fandt de os her.
Måske burde jeg tage Crawley og ride til San Antonio.
De ville indhente jer.
-Har den her by et telegrafkontor? -Ikke et, der fungerer.
-Vil nogen i byen hjælpe os? -Det ved jeg ikke.
Der er ikke sket noget lignende tidligere.
Hvad er nu det?
Gud velsigne jer.
Dejligt at se dig, Alice. Søg tilflugt herinde.
-Hvad sker der, pastor? -Har du ikke hørt det? Banden er på vej.
-Hvem har sagt det? -Borgmester Bowman har fortalt alle det.
Det eneste, jeg kan gøre, er at gemme så mange, jeg kan i min kirke.
-Du må gerne følge med ind. -Det kan jeg ikke.
-Vi får vist ikke megen hjælp. -Alle er bange.
Mine herrer...
De har vores oberst i deres fængsel.
Skal vi lade dem beholde vores oberst? Nej, for fanden!
Vi skal angribe de forbandede skiderikker.
-Rid derned og skyd alt, der rører sig! -Ja!
Når vi har tyndet ud i dem, skal vi befri vores oberst.
Sid op. Lad os komme afsted!
Hvorfor er I så mutte? Er I bange for, at min bande skal slagte alle i byen?
-Glem det. -Siger Nordstaternes brigadegeneral.
Det er rigtigt. Nu ved jeg, hvor jeg kender dig fra.
Du er den slyngel til brigadegeneral...
John Basil Turchin.
Udtalte jeg det korrekt? Jeg vil ikke fornærme dig.
Brigadegeneralen her ledte en bande galninge.
De brændte byer ned til grunden.
Har I nogensinde hørt om Voldtægten af Athens?
-Har du fortalt dem om krigsretten? -Der var krig.
Du og Qantrills feje hunde myrdede for sjovs skyld.
Jeg husker Lawrencemassakren, som Quantrills mænd stod bag.
Det var modbydeligt.
Jaså, det synes du? Jeg kunne godt lide det.
-Skal du ikke bruge din riffel? -Jeg er bedre på nært hold med de her.
Jeg har noget her, der fungerer godt.
Værsgo.
Tja...
Wow!
Jeg kan skabe ravage med det her!
-Hvordan skal vi gøre det her? -Det er dig, der er brigadegeneral.
Hvad er din plan?
-Jeg er enig. Lad os høre din plan. -Okay...
I to bliver her. Slip ham ikke af syne.
Hvis Helvedeshundene kommer herind, så dræb dem.
Det gør vi.
Piger, I skal væk herfra. Følg med Nora.
-Det er mere sikkert sammen med hende. -Jeg vil ikke forlade dig.
Du kan ikke være her, Jenny. Vær sød at gøre, som Ivan siger.
Mine damer, gå til lægekonsultationen. Så er I søde.
Kom Jenny, så går vi.
-Den er ladt. -Vent...
-Vil du ikke have nogle våben? -Nej, jeg har mine egne.
Kan vi lige snakke?
Du...
Jeg er skideligeglad med, hvad der skete under krigen.
Men jeg har set dig i kamp. Du ved, hvad du gør.
Mellem os så tror jeg, at vi står over for en uhyggelig modstander.
Formodentlig.
-Har du været oppe mod den slags odds? -Mange gange.
Hvordan håndterede du det?
Hvis man skal besejre en fjende, skal man gøre alt bedre end ham.
Er fjenden stærk, skal man være stærkere.
Kæmper han hårdt, skal man kæmpe hårdere.
Og hvis det er monstre?
Alle kan blive til monstre. Du ville blive overrasket...
Nej. En gang var jeg et monster.
-Det ser ud til, jeg skal være et igen. -Nej.
Du skal være sheriffen. Det er ham, du er.
Beskyt din by. Sørg for, at fangen bliver i fængslet.
Det er din pligt. Selv om du bliver nødt til at være hensynsløs.
I så fald kan jeg lige så godt gå ind og dræbe Crawley med det samme.
Jeg har også tænkt den tanke.
-Hvorfor gør du det så ikke? -Af to grunde.
Først og fremmest ville det ikke forhindre banden i at komme hertil.
Og den anden og vigtigste grund: Crawley fortjener at blive hængt.
Ja, det ville virkelig være skønt at se ham dingle.
Virkelig.
-Hvornår har du skaffet alt det? -I årernes løb.
-Kan du skyde? -Ja, siden jeg var lille.
Mine forældre lærte mig det.
Hvad med dig, Arlene?
-Sigt og tryk på aftrækkeren? -Præcis. Men den skal først være ladt.
Jeg viser dig det.
-Jenny? -Vernon har lært mig, hvordan man gør.
Godt.
Ivan?
Hvorfor har du ikke fortalt om krigen?
Jeg har jo sagt, at det ikke kommer nogen ved.
-Hvad er det, du skjuler? -Intet.
Du er en dårlig løgner.
Jeg lyver ikke for dig.
Så fortæl mig, hvad der skete i krigen.
-Hvorfor? -Du er nødt til at fortælle det til nogen.
Det æder dig op indefra.
-Har du hørt om Voldtægten af Athens? -Ja, jeg har hørt om den.
Mit regiment tog kontrol over Athens i Alabama.
Men ærlig talt... Det eneste, der skete,
var, at jeg så mine modige mænd blive myrdet, en efter en.
Og ikke bare af sydstatssoldater...
...også af indbyggerne i byen.
-Det må have været frygteligt. -Det var et mareridt.
Og jeg kunne ikke forhindre det.
-Hvad gjorde du? -Tabte fatningen.
En dag sagde jeg til mine mænd, at jeg ville lukke øjnene...
...og ikke se noget i to timer.
Så forlod jeg byen, og de plyndrede hele Athens.
-Det skete ofte under krigen. -Men jeg var deres leder.
Jeg havde kommandoen over hele regimentet.
Der var nogle militærfolk, der ikke kunne lide det, jeg gjorde.
Så jeg blev stillet for en krigsret.
I retten sagde jeg, at man ikke kunne bekæmpe slavehandlere
med fløjlshandsker.
Det viste sig, at præsident Lincoln havde hørt om min retssag,
så han genindsatte mig. Og forfremmede mig til brigadegeneral.
Jamen, så var det vel det. Du gjorde det rigtige.
-Det er der nogen, der ikke synes. -Men hvad ved de?
Jeg er ikke helt uenig med dem...
-Men der var krig. -Der var krig.
-Det er det, jeg siger til mig selv. -Det er sandt.
Du forsøgte at beskytte dine mænd i en vanvittig tid.
Præcis som du forsøger at beskytte os mod Crawleys bande.
Jeg er ikke sikker på det.
Ved du hvad? Det er jeg.
Uanset hvad der sker derude, skal I holde jer skjult.
Lad ikke Crawleys bande finde jer.
-Hvad hvis de finder os? -Sørg for, at de ikke finder jer.
-Kan vi blive nødt til at skyde os selv? -Nej.
Men skyd alle, der kommer ind ad døren.
Ivan?
Kom tilbage levende.
Ved du, hvad jeg tænker på?
-Der bliver snart et blodbad. -Ja, og du vil sikkert ikke overleve det.
Medmindre vi alle overlever selvfølgelig.
I så fald eskorterer vi dig til San Antonio, hvor du vil blive hængt.
Det er nogle fine fremtidsplaner, du har der, Crawley.
Så I tror, I er klar?
Jenny, stil dig ved vinduet. Nu!
Hjælp, hjælp!
Tror du, at du er den første mand, der peger på mig med en revolver?
Herre, min gud!
I går den vej! Du går op ad trappen.
Bliv her. Jeg tjekker et andet værelse.
Jenny!
For fanden, jeg kan ikke holde det her ud! Hold øje med Crawley.
Held og lykke.
Der er han!
Ned!
Du er en flot pige, er du ikke? Nu skal vi have lidt sjov.
Din kælling!
Nora, Arlene. Bliv her, beskyt Jenny.
Det skal vi nok.
Nej!
-Det gør ondt. -Træk vejret stille og roligt, Jenny.
Det bliver godt igen.
Her, tryk det her mod såret.
Undskyld.
Lig stille. Jeg skal lukke såret.
-Det gør så ondt. -Alt bliver godt igen.
Du får det godt igen, det lover jeg.
Sherif Kelly?
Det er mig, pastor Andrew.
Jeg er i lidt af en knibe. Jeg har en med mig, der gerne vil tale med dig.
Sherif Kelly?
Burde du ikke tale med præsten?
Tal med ham og se, hvad han vil.
-Har du det godt, pastor? -Kom ud.
Kan vi ikke bare tale lidt sammen?
Ingen skyder på hinanden. Bare så I ved det, så har vi fundet alle indbyggerne.
De gemmer sig alle i kirken.
Hvem fanden gør sådan noget? Gemmer alle indbyggerne i en kirke?
I burde skamme jer.
-Hvad vil I? -Vi vil have oberst Crawley.
Vi har ikke i sinde at overdrage ham til jer.
Det er ikke så godt.
For hvis I ikke gør det, så brænder jeg kirken ned med alle indbyggerne i.
Og jeg dræber præsten!
Jeg har ikke i sinde at stå her og forhandle med jer!
Hvis I ikke gør, som jeg siger, så ved I, hvad der sker.
Eller har I allerede dræbt min oberst? Har I?
-Oberst Crawley, har du det godt? -Har aldrig haft det bedre, kaptajn Grady.
-Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. -Vi kan ikke overdrage Crawley.
Jeg kan ikke lade hele byen dø.
Stol ikke på dem. Jeg lover dig, at de alligevel dræber alle.
Hvad bliver det til? Jeg venter ikke ret meget længere.
-Rigtigt godt arbejde, kaptajn Grady. -Tak.
-Hvor er de alle sammen? -De er døde.
Alle bortset fra Oakley, jeg og Walters, der er ved kirken.
Byen har en eller anden dum russer eller tysker, eller hvad han nu er...
Han nægter at dø. Han har dræbt alle, jeg har sendt efter ham.
Han er russer.
Og han er gal nok til at spise djævlen med horn og det hele.
Han er ingen ringere end brigadegeneral John Basil Turchin.
Ham fra Voldtægten af Athens?
Den selv samme.
Lad mig stille dig et spørgsmål:
-Tror du, den djævel stadig lever? -Det ved jeg ikke.
Jeg sendte alle vore mænd mod ham. Han dræbte dem alle.
-Så nu har vi ingen mænd tilbage. -Ikke ud over dem, jeg nævnte.
Jeg har ikke set russeren i et stykke tid. Måske de fik ram på ham.
Det tvivler jeg på.
Send præsten herover.
Du får din præst og alle andre, når jeg forlader den her forbandede by.
Kan I to ikke bare smide jeres våben herud?
Ikke det? Så beholder vi præsten et stykke tid endnu.
Hvis I følger efter os, dør han.
Luk den forbandede dør, og hold jer indendørs, ellers brænder jeg kirken ned.
Forstår I, hvad jeg siger? Nu går vi. Kom!
Slip præsten.
Pastor...
Tak for alt det, De har gjort.
Las os tage et kig på den smukke kirke, I har bygget.
Alle i byen venter på Dem derinde. Ved De, hvad jeg synes?
Hvad?
De burde være sammen med dem...
...i helvede.
Hvad vil du gøre ved det der?
Jeg synes, vi skal brænde kirken ned. Med indbyggerne indeni.
Se på den her...
Sådan... Sådan her ser helvede ud.
Han vil brænde kirken ned!
Sådan her troede du ikke, du ville dø, gjorde du, røvhul?
Du er virkelig god til at dræbe folk. Det må jeg give dig.
Ikke en kugle tilbage.
Vil du dræbe en ubevæbnet mand? Er du en russisk kujon?
Jeg sagde jo, at vi begge er mordere.
Du og jeg...
...vi ligner hinanden.
Nej, det gør vi ikke.
Jeg sætter virkelig pris på, at du vil tage med.
Jeg ønsker, at retfærdigheden skal ske fyldest.
Det gør jeg også.
Jeg ville også gerne være taget med, men jeg skal tage hånd om byen.
Jeg tror ikke, borgmesteren kommer tilbage. Det håber jeg ikke.
-Jeg håber, vi ses igen. -Det gør jeg også.
-Pas på dig selv. -Det skal jeg gøre.
Inspireret af Ivan Turchaninovs (John Basil Turchin) livshistorie.
Kosakken Ivan Turchaninov blev født i 1822 i det sydlige Rusland ved floden Don.
I 1841 blev han uddannet ved militærakademiet i Sankt Petersborg.
I 1848 var han med, da den ungarske revolution blev slået ned,
og senere var han med i Krimkrigen (1853-1856).
I 1856 sejlede Turchaninov og hans hustru, Nadezhda, til Amerika.
I Den Nye Verden tog han navnet John Basil Turchin.
Han havde en gård i New York,
før han flyttede til Chicago, hvor han arbejdede som ingeniør.
Der lærte han den kommende præsident Abraham Lincoln at kende.
Det bekendtskab skulle senere at vise sig at være ham til stor nytte.
Da Den Amerikanske Borgerkrig brød ud i 1861,
gik Turchin med på Nordstaternes side.
Han blev oberst for det 19. frivillige infanteriregiment.
De kæmpede mod Sydstaterne i Tennessee og erobrede Huntsville i Alabama,
hvilket betød, at Sydstaterne ikke kunne bruge jernbanen.
Det var en stor taktisk succes.
Den 2. maj 1862 erobrede hans regiment byen Athens i Alabama.
Hæren var frustreret over, at lokalbefolkningen hjalp Sydstaterne,
så den russiske oberst ville give rebellerne en lærestreg.
Turchin samlede sit regiment, inden han forlod byen.
Han sagde: "Jeg lukker mine øjne i to timer. Jeg ser intet."
Hændelsen blev senere kaldt Voldtægten af Athens,
men det drejede sig nærmere om plyndring til en værdi af 55.000 dollars.
Da dette blev kendt, blev Turchin stillet for en krigsret.
Trods det stod mange på hans side, og Chicago Tribune mente, at han
"er et offer for foretalerne for slaveriet".
Hans hustru, Nadezhda, tog til hovedstaden for at tale med Lincoln,
hvilket ledte til, at han forfremmede Turchin til brigadegeneral.
Turchin fortsatte i hæren og kæmpede i slaget ved Chickamauga
og slaget ved Chattanooga, hvor han viste sig fra sin bedste side.
I 1864 forlod han hæren og forsvandt...
Men Ivan kommer tilbage i
Taken From Rio Bravo.
Tekster af: Winnie Johansen www.firstlightmedia.com