Càgon tot, es diu "malversar"?
"Si esteu llegint això, és que li he tret un problema al món.
Molts us preguntareu per què m'he suïcidat.
Vull confessar que he robat diners
de Monte Vista Point mitjançant factures fraudulentes.
A causa de la meva ex, Lindsay Crane, l'autora intel·lectual de tot això,
no he pogut dir la veritat.
Ha manipulat socis perquè facin tractaments innecessaris de Trochos
i n'ha inflat el cost per tal de malversar la diferència.
Si fos un home com cal, l'hauria enfrontat.
Però, malauradament, mai a la vida he tingut valor.
Josh."
Ho he fet moltes vegades, això, però ho passo malament.
No menjo gaire.
No dormo bé.
La majoria del temps, observo,
i és curiós com es veu de seguida qui té bon cor i qui no.
Arrabassar la vida a algú és una pena terrible.
Però bé…
Em consola saber que no sentiré res d'això amb tu.
AIXÍ SERÀ I TU OBEIRÀS
Els tornarem el mòbil després de sopar.
La presidenta les vol rebre personalment.
Ens espera amb el Dr. Kim al pati superior.
Si que som VIPs, no?
Sempre he volgut saber com és una empresa coreana.
- Ostres, estàs bé? - Merda.
Quin mal, hòstia.
Ai, pobra, sí que t'has fet mal.
N'hi ha prou.
Què coi li ha agafat a la Eunice?
Hola, nen.
Com va?
Estàs bé?
- És tard. - Ja, ja ho sé.
Perdona. És que…
Podem parlar un moment?
- Ep. - Ja ets aquí.
- Que bé. Salut. - Salut.
Doncs saps què he pensat?
Per què no agafem el jet privat i anem a Seül?
Podries sorprendre l'Ava i guanyar alguns puntets.
Sí?
Un vol de catorze hores de no res només per a guanyar punts?
Au, va, hem fet viatges d'última hora moltes vegades, no?
EM TREUEN EL MÒBIL. PER FAVOR, CONTESTA.
Tot bé?
Sí.
Sí, és que…
estic una mica…
angoixat pel divorci.
- Ja. - Sí.
I…
Saps què?
A veure… Sí.
Entre tu i jo, crec que la Lindsay ha quedat amb un paio a Corea.
Ja sé que no m'hi hauria de clavar i no n'estic orgullós,
però si em poguessis fer aquest favor,
te'n deuria una de ben grossa, mi amigo.
Faré un parell de trucades perquè preparin el jet.
Sí. Gràcies. T'adoro.
- I jo a tu. - Que bé.
Què? Quant trigarem a sortir? Trenta minuts? Quinze?
- A veure què puc fer. - Sí.
- Tu espera tranquil. - Sí.
Ha estat superestrany. Qui corre així?
Sí, molt estrany.
Austin, tu t'avenies molt amb ella, oi?
No, no tant.
La seva relació era estrictament professional.
Sí, tot en horari laboral i molt professional.
Una vegada, al club, la Eunice va dir que no tenia gana
i després la vaig veure menjar.
No se m'oblidarà mai. No és aigua clara.
Vinga, que la Eunice no ens amargui el sopar.
Per favor, mengeu.
Em portes un bol gran d'arròs i molt de cafè?
Molt de cafè.
Austin, ho has de tastar tot.
És el millor xef de Corea.
És obvi que no diuen la veritat.
El meu marit està molt content que sigueu aquí.
No ho empitjoris. El pla va bé.
Sí, d'acord.
Salut.
- Salut. - Salut.
Salut.
Lindsay, m'han dit que l'Ava i l'Ashley són aquí gràcies a tu.
Gràcies per aportar tants clients a Trochos.
És molt amable, però no, en realitat,
ha estat l'Ashley qui ha venut tots els packs.
Està sent modesta.
La Lindsay ha convençut mig club perquè s'hi apunti.
Au, va, heu estat totes dues.
Presidenta, haurien de ser la cara visible de Trochos.
Hi ha lavabo aquí?
Que no vagi enlloc.
Vida, si s'avenia amb la Eunice, l'hauríem de tornar a escorcollar.
T'has de tranquil·litzar.
Doctor, no tinc el mòbil.
La Eunice se'l va deixar a Montecito.
Podem fer que algú vagi a buscar-lo i l'enviï.
El mòbil m'és igual.
Me'n puc comprar un altre.
Si la Eunice té el mòbil encara, estem de merda fins al coll!
Calla i menja.
Trauen un iPhone a la setmana.
No puc més. Que parin ja.
Sabeu què?
L'Steve Jobs i el Sean Penn han sopat en aquesta taula.
El Sean Penn?
Ostres.
El JB no se n'ha sortit.
Sí.
Sí, és aquí, a casa meva, ara mateix.
Ja ho sé, però no el podeu arrestar per a interrogar-lo o alguna cosa així?
Jo ja us vaig reenviar les factures sospitoses.
No sé d'on van sortir, però el Josh cardava amb la noia del carret
i crec que ha estat ella.
Sí.
És que no està bé, home. Li està robant al club.
Després de tot el que hem fet per ell.
Pagaré personalment el que calgui per a aturar-lo.
Sí.
Sí, us agrairia molt que vinguéssiu.
Potser us acompanya a comissaria.
D'acord, a veure si el puc distreure. Gràcies, xèrif.
Vinc de seguida. Porto el pinso i els premis.
Que mengi a poc a poc perquè no vomiti.
Això no té ni cap ni peus. Vinc i m'expliques què passa.
- No. - Josh.
No, tranquil·la.
Ja hi vaig jo. Ja em fas el favor de cuidar-lo.
Sé que passa alguna cosa molt greu.
No passa res. És un viatge urgent de feina.
M'han trucat per a preguntar per unes factures a nom de la mare.
- Passa res? - No, és que és llarg d'explicar.
Mira, no ho vull saber, però sigui el que sigui,
truca l'oncle Luis i agafa un vol a l'Havana ja.
Té una habitació. T'hi pots estar el que necessitis.
No…
Sí.
Promet-me que hi aniràs. Allà estaràs bé, d'acord?
Tinguin els telèfons.
Un cotxe vindrà al matí i les portarà a la clínica.
- Que bé. - Descasin.
Alguns homes es quedaran per a garantir la màxima seguretat. Bona nit.
Gràcies.
Estem fotuts, Lindsay. Però molt.
La Park ens vol culpar.
El JB ha intentat matar-me i fer veure que era un suïcidi.
La policia té les factures. No ho podem denunciar.
No podem confiar en ningú, d'acord?
Vaig cap allà.
No facis res. La Park no pot saber que ho saps.
T'has de cuidar, Linds. Cuida't, per favor. T'estimo.
Hola, has trucat el Joshua Mar…
Ava.
Hi ets? Ava.
Sí?
Ava, necessito la teva ajuda. Crec que estem en perill.
La Park ha estat utilitzant el club per a ocultar una mort a la clínica.
- Ostres. - Sí.
Quin greu.
Però no sé què podria fer jo, així que si pots deixar de picar…
No, Ava, hem…
Ai, Ava!
Ava, què coi et passa?
Sabies que el Josh robava diners?
Ho sabies?
Digues la veritat. He parlat amb el Troy. Tothom ho sap.
A veure…
Vam tenir un lapsus un dia i llavors ho vam aturar.
La Park ho està exagerant
per a culpar-nos del que ha blanquejat ella.
Pots trucar al Troy perquè parli amb els socis?
He de descansar. Demà és un dia important.
Ava.
Per favor. Necessitem que ens ajudeu.
Pots trucar al Troy? D'amiga a amiga.
Pensa en tot el que ha fet el Josh per vosaltres.
Bé, era la seva feina.
- Ho dius de debò? - Em sap greu.
El dia m'ha afectat molt emocionalment.
Prefereixo quedar-me al marge.
- Ava. - Bona nit.
No…
Crec que aniré sola a la clínica demà.
BONES NOTÍCIES! EMBRIÓ VIABLE IDENTIFICAT
No puc.
Posa els peus a la tassa del vàter.
- Empassar-s'ho ha estat molt enginyós. - Calla, que ho empitjores.
Era per ajudar.
Però ho sabia, eh?
- Sabia que maquinaven alguna cosa. - Hòstia.
El veig. Veig l'USB.
Que bé. Has provat això dels peus?
Hola, Eunice, soc jo.
Tinc l'USB. Truca'm i digues-me on vaig. Espero que estiguis bé.
Sort que no has menjat dolços com jo.
És fort, això.
Ja sé que aquestes coses passen, però és fort que estigui passant de debò.
No?
Perdona per la meva reacció.
Pensava que m'enganyaves.
Sé que s'està convertint en costum i canviaré.
- M'he baixat una app de meditació i… - Ja no t'estimo.
Et juro
que no t'he enganyat mai, però aquests últims mesos
m'han fet canviar de perspectiva.
Ara estàvem millor.
Ash, em vas mirar el mòbil a l'hospital i no m'ho vas dir.
Vas matar el gos del nostre cap i no m'ho vas dir.
Ves a saber què més no m'has dit.
Doncs que serem pares.
Em sap greu que siguis pare amb algú que no pots ni veure.
- Mare meva. - Sí.
Serem pares?
Si ho volem.
Hi ha un embrió viable.
- No contestis. - He de saber si està bé.
- No tens per què. - Sí.
Estimo la Eunice.
Com?
No, creus que l'estimes.
Però és massa aviat com per a saber-ho.
Mira, almenys nosaltres sabem les merdes que té cadascú.
Com saps que les seves merdes són millors?
Com saps que no repetiràs el mateix cicle amb ella?
Escolta.
Tenim una cosa que la Park vol.
I si l'hi donem,
podrem tenir tot el que vulguem.
¿Pots tancar els ulls un moment
i imaginar-nos d'aquí a deu anys amb un nen perfecte i nostre?
Té el teu somriure.
I els meus ulls.
I és preciós.
I tenim una casa, amb jardí,
i tu li ensenyes a jugar a futbol.
I jo preparo els entrepans els diumenges abans del partit.
Austin.
Sabem com funciona el món.
Sabem com n'és, de dur.
Té el meu somriure?
Sí.
I el teu sentit de l'humor.
I el teu cor.
I podria ser aquí d'aquí a nou mesos si li donem això a la Park.
Però si no ho fem, qui sap?
Ho hem vist clarament.
Té molts diners. Es pot desfer de nosaltres.
I llavors hauríem fet el que és correcte i per què?
T'ho pots…?
T'ho pots pensar?
Per favor.
Si demà ho tens igual de clar, anem a comissaria.
T'ho prometo.
D'acord.
M'ho pensaré.
Has trucat a la Lindsay. Deixa un missatge.
Lindsay, acabo d'aterrar.
Vaig cap allà, d'acord?
Vaig directe a l'hotel.
Truca'm quan ho sentis, per favor.
T'estimo. Adeu.
Ep!
Ei. Lliure? Sí? D'acord.
No! Ei!
On és, Ash?
Què has fet?
Què passa?
Tot bé?
Vaig deixar l'USB aquí. On és?
No ho sé. No…
Jo no l'he tocat.
Aquí no hi ha ningú més. Dona-me'l ja.
Austin.
Et juro pel nostre fill nonat que no sé on és.
He dormit tota la nit. Tinc jet-lag.
Merda.
Potser ha entrat algú a la nit.
Una vegada, en un motel amb ma mare, la de la neteja va entrar sense més.
Austin.
És una dona molt poderosa.
No ens ho posarà gens fàcil.
I què fem?
No podem fer gaire.
Podem preguntar als de l'hotel, però potser també els ha comprat.
L'únic que podem fer és actuar amb normalitat
i tornar a casa sans i estalvis.
Digui?
Bon dia.
La presidenta volia que els informés que uns guardaespatlles els esperen
per a anar a la clínica Trochos.
Hi ha un coreà enterrat sota l'humus de casa meva.
Cap de nosaltres comptava amb això, oi?
Tenim un problema comú. Unim forces, d'acord?
Senyor Martín.
Els seus delictes són molt greus. No hi ha res a negociar.
Sempre es pot negociar.
Necessiten el club per a ocultar la mort a Trochos, oi?
Jo dirigeixo el club.
Creuen que serà fàcil gestionar-lo quan es desfacin de mi?
Quedaran caps per lligar.
Quan treballes amb gent, com jo, sempre queden caps per lligar.
Deixin que els lligui. Els lligaré amb vostès.
Aquella mort es va produir per una patologia prèvia.
De vegades passa en aquest tipus d'intervencions.
Per això els pacients signen un document d'exoneració.
Ja estan protestant una altra vegada.
Sempre foten el tràfic, collons.
Per això li he suggerit el camí més llarg, doctor.
És que mireu si són imbècils.
Es creuen que així canviaran les coses?
Està tot manegat des de dalt.
Però és necessària la il·lusió de la democràcia.
Ja ho sé. Qui no ho sap, això?
Ja ho sé, però és frustrant.
Ui, és la Hae-mi? Hae-mi?
On?
Allà! Hae-mi!
Com és que és aquí i no a la feina?
Crec que no és ella.
Que sí. Mira-li les tetes.
L'hi vaig fer jo.
Les reconeixeria en qualsevol lloc.
Bé, jo no en sé, d'això.
Malparit! Es vol escapar!
Estàs bé? I tu?
Malparit!
Pegar.
- Pegar. - Pegar?
Necessito el mòbil perquè tinc fotos que li vull ensenyar al metge.
Em sap greu.
Però si no passa res.
Senyora, pot buscar fotos al nostre ordinador.
No es permet l'ús del mòbil.
Me'l pots donar?
Càgon!
Quan la seva amiga acabi, es poden posar còmodes.
Moltes gràcies.
És així, saps?
I les fotos que té al mòbil no estan a internet.
Són dels extres del Blu-ray d'Els jocs de la fam.
Qui no vol assemblar-se a la Jennifer Lawrence?
Prenguin-se un cafè.
Hi ha llet i sucre.
- Torno de seguida. - Gràcies.
Hola. La sala ja està preparada. Per aquí.
Estàs emprenyat?
Com? Què?
No he tocat l'USB.
Ja ho sé.
Vull tornar a casa.
La finestra del vestuari no s'obre.
No t'has canviat.
No, és clar que no, imbècil.
No hem vingut a fer-nos res.
Hem d'esbrinar com sortir d'aquí.
Mantenim la calma.
Per què estàs tan tranquil·la?
Què us passa?
Res. Evitem cridar l'atenció i fem el que hem dit que faríem.
Però què collons dius? Hi ha homes armats per tot arreu.
És per seguretat nostra. Austin, digues alguna cosa.
Austin.
Ei.
A veure…
Us caseu, us estimeu,
però, al final, gaudir la vida esdevé més important.
Per això, quan et tornes a casar, no busques estimar algú.
Busques estimar la vida amb algú.
Això és el que em va dir la Park a la nostra primera cita.
I llavors, vaig pensar que tenia raó.
Però ara m'adono que aquesta perspectiva ve del privilegi.
No en tenia ni idea.
Per a aquesta gent la vida és… En fi.
Un amant generós, complaent i educat?
Sí, és això exactament.
Però la realitat és una altra.
Els diners i el poder emmascaren la vida.
I quan aquesta màscara cau,
queda al descobert una mirada freda, la més freda de totes,
esperant que moris.
Al final, la vida sempre acaba desemmascarant-se.
Siguis multimilionari o no.
I llavors, què?
Eh?
Si es va casar amb mi perquè estimava la vida i no a mi,
què passarà quan la vida trontolli?
Què faríeu, vosaltres?
Què faríeu?
No sé què fer. No ho sé.
Potser és la vida posant-me a prova.
Sento que és una prova.
Si ens quedem, no ens estimaran mai de debò,
però ens hem de quedar.
I el que dic és que això ja sembla una prova.
En fi, si no troba el mòbil, es posarà en contra meva.
Així que he decidit col·laborar amb les autoritats
perquè em redueixin la pena, entesos?
A veure, ha dit "freda" i "dona" segur.
I diria que he entès "sopa".
Potser la presidenta està preparant una mena de…
gaspatxo coreà.
Sí.
Ens està parlant del sopar. Li pots dir…?
No tenim cap restricció alimentària.
- No… - A veure, no.
Àpat. Sopar. Ens ho menjarem tot.
La mare que em va parir.
A veure…
Per les teves reaccions he pensat que eres coreà.
A veure, mireu-me.
Comissaria.
Policia.
- Ha dit "policia". - Policia.
El que vull dir és que arrestem la presidenta Park.
- Policia, què? - Com es diu?
Arrestar. Soc la policia.
Torna a dir "policia".
Arrestem la presidenta Park.
- Arrestar. - Policia! Ah! Arrestar!
- Arrestar! - Arrestar.
Ens vol ajudar a arrestar la Park.
- Arrestar la Park. - Sí!
Vol col·laborar amb la policia.
Ai, Senyor.
Vida meva.
Merda.
Mare meva!
Correu!
Vigileu!
Hòstia.
Hòstia Santa.
D'acord.
- Ava! - Ava!
Ava, desperta't! Ava, desperta't ara mateix!
Correu! Mare meva.
Hem de sortir d'aquí.
Si la Park us enxampa, us interrogarà fins que cagueu sang.
No dispareu la resta!
- La presidenta els vol denunciar! - Merda.
Ai, Senyor. Austin!
Mare meva! Estàs bé?
Vinga!
Els hem de distreure el temps suficient com per a arribar allà.
No podrem. Venen directes cap aquí.
Sí que podrem.
D'això res. Què fas?
Si llanço això darrere d'ells, miraran cap allà i fugim. Fàcil.
- I arribarà tan lluny? - És clar que sí.
Amor, no és que no cregui en tu, però si falles, ens mataran.
Han ordenat no disparar. Ens vol vius per alguna raó.
Això han dit?
No em fio de la teva comprensió oral.
Busquem una altra sortida.
A la merda.
Correu.
Lindsay! Ei!
Lindsay! Soc jo!
Mare meva! Lindsay!
Ei! Lindsay!
Merda.
El meu segon marit sempre deia que estimar és anteposar l'altre.
Però tan aviat com naixem, plorem per la llet de la nostra mare.
Ella ens és igual. L'únic que ens importa som nosaltres.
Lindsay!
Potser anteposes algú en alguna ocasió.
Però només quan és fàcil.
L'univers no està dissenyat per a això.
Encara sort! Hem sobreviscut milers de milions d'anys,
de cèl·lules diminutes, a bacteris, i a micos,
perquè l'únic que ens importa som nosaltres mateixos.
Per això funciona el capitalisme.
És el sistema de la natura.
És el sistema de l'individu.
I l'amor habita en aquest sistema.
Les relacions existeixen en aquest sistema.
I totes són el mateix: una altra manera de servir l'individu.
Això és el que era jo per al Dr. Kim.
I el que era ell per a mi.
Per això no estic plorant ara mateix.
I per això no em preocupa cap de vosaltres.
Vigileu-los fins que decideixi què fer amb ells.
Si la Park ens acusa als quatre,
repartiríem els càrrecs i sortiríem abans.
Però coneixent aquests dos, segur que ens acusaran a nosaltres, oi?
I tu i jo estaríem més temps a la presó i ells ni la trepitjarien.
Llavors, sent lògics, els hauríem d'acusar a ells, no?
I llavors, què?
Llavors seria la nostra paraula contra la seva o…
O, no ho sé, potser la Park inclina la balança.
O… No ho sé. No en tinc ni idea.
Ja. No ho sabem.
No ho sabem.
- Vine, seu. - Com?
Seus amb mi?
Hem de pensar un pla.
I si seiem i dubtem junts?
Ja.
Ja ho sé.
Ens has fotut amb el teu intent de fugida.
Sí, tota la raó.
Hauria d'haver marxat a Cuba.
Odies la teva família.
- Tu ets qui l'odia. - No els agrado.
Te'n riuràs, però vaig sentir en un pòdcast
que l'ésser humà, de mitjana, només viu 960 mesos.
- Com? - Sí.
- Nou-cents seixanta? - Sí. És fort, oi?
Nou-cents seixanta.
No els hem malgastat.
No.
I ara.
Ep.
Tens raó. Crec que ens carregaran el mort.
Hem de fer el mateix. Ens hem de protegir.
Sí.
Sí, és el que hem de fer.
Quan tornin a veure com estic, demanaré parlar amb la Park.
D'acord.
Tant de bo pogués veure't.
Ja.
Sí.
Jo, igual.
No sento què diuen.
Però tramen alguna cosa.
Segur que ens volen carregar el mort.
Ens hem d'avançar.
- M'has sentit? - Sí.
D'acord, doncs vinga, no ens podem rendir.
Crec que podríem sortir pel sostre.
No sé on acabaríem, però és una idea.
No podem fer res sense l'USB.
I no saps on és, oi?
Ho podem deixar estar?
Mira.
Sé que creus que soc una merda de persona i que he canviat o el que sigui.
I d'acord, potser he canviat.
Però la gent canvia.
Em sap greu, però és així.
Creixem, i cometem errors, i…
Cometre errors no és el pitjor del món si et fa estar amb la gent que estimes.
I jo estaré amb tu sempre, Austin. De debò. No et deixaré anar mai.
Tu no m'estimes.
Com?
Ets el que més m'estimo del món.
Creus que m'estimes.
Però el que tens és una ferida d'abandonament.
No és veritat.
Ei, mira'm quan parlem.
Tot el que fas a la vida ve donat pel fet que la teva mare
i el teu pare es van divorciar quan eres petita
i van començar una nova vida sense tu.
Això no és veritat.
I l'únic que vols és que algú t'anteposi.
Qui sigui.
No et jutjo.
Tothom té les seves merdes.
Tothom actua segons el que li ha passat abans.
Però tu no vols estar amb mi, Ash.
El que vols és que no et deixi.
Em sap greu.
Però s'ha acabat.
No, espera.
Annyeonghaseyo.
Presidenta. Jo. Parlar.
Parlar. La Park. Jo. Junts.
Parla com cal o et fotré una hòstia.
Ah, d'acord, perdona. Voldria parlar amb la presidenta.
Sí, això ho he entès.
Ho vull confessar tot. Ha estat cosa meva.
- Ho posaré tot molt fàcil. - Què fas?
- Només vull que garanteixi… - Josh!
…que no culparà ningú més i que la Lindsay no patirà cap mal.
No! Josh, què fas? Josh!
- Molt bé. - No, espera!
Josh, què fas?
Josh!
No! Josh!
Josh?
Josh!
Sempre t'estimaré, Austin.
Ashley.
Em sap greu.
Taxi!
Taxi.
Merda, a veure.
- Senyor, policia. Ràpid. - A comissaria?
Em deixa el mòbil? Haendeupon? Per a una emergència?
Sí, tingui.
Moltes gràcies.
Digui?
- Eunice. - Austin!
Tinc l'USB i vaig a comissaria ara mateix.
Ostres, moltes gràcies. Ara parlo amb els inspectors.
He deixa't l'Ashley.
D'acord.
Trucaré a les autoritats amb qui he parlat i els explicaré les bones notícies.
D'acord.
T'estimo.
Avisa'm a quina comissaria vas i els diré que vagin allà.
D'acord.
T'estimo.
Jo també t'estimo. Ara parlem.
Senyor, vull anar a un altre lloc.
CORDÓ POLICIAL
Josh!
Em sap greu.
Tot anirà bé.
Estaràs bé?
Sí.
T'esperaré.
No.
T'estimo.
- T'estimo. - T'estimo. Cuida't.
VUIT ANYS DESPRÉS
Avui ha estat tot un èxit!
És increïble veure com d'unida està la nostra comunitat.
Diuen que si vols arribar ràpid, fes-ho sol.
I si vols arribar lluny, fes-ho acompanyat.
Així que vull donar les gràcies als nostres patrocinadors d'avui:
Montecito Jewelers i Lewis i Lewis.
Descansi en pau, senyor Young. L'enyorem.
Gràcies als nostres generosos socis, al nostre personal increïble,
i és clar, a la nostra reina, la presidenta Park,
que no pot estar avui aquí, però ens desitja el millor.
L'adorem.
I sabeu? Som una mica com les abelles que estem salvant.
Treballem units al servei del bé comú.
I jo no puc estar més agraïda de servir-vos
com a gerent general, aquí, a Monte Vista Point.
Cosa que no seria possible sense el meu increïble marit,
que està molt ocupat últimament.
- Saluda, Ashton. - Hola!
Hola, nen.
Ash, ens reserves els últims nou forats demà a les deu?
És clar.
I hem de tornar a quedar tots quatre. L'última vegada va ser fantàstic.
- Sí, aquest cap de setmana podem, oi? - Sí, reservaré al Lucky's.
- Que bé. - Genial. Sou els millors.
- De debò. - Us estimem.
- Vigileu. - Són els millors.
Li podràs llegir tu el conte?
Tinc molta feina.
Què passa?
Res.
Hola, nen, com va? Tot bé?
Genial. A viure el present, amic.
Com aneu per aquí?
Ei, Damon, ànims.
- Com va? - Hola.
Papito, t'he aconseguit els Lucky Strike.
Ja sé que han trigat una mica. Gràcies per la paciència.
Caramels per al meu Wendell.
Gav.
Ha estat molt complicat. És només per a les ungles, oi?
- I prou. - Sí.
D'acord.
- Gràcies. - De res.
El meu contacte per fi ha esbrinat coses de la Lindsay.
- Ah, sí? - Sí.
Tenies raó, amic. S'ha mudat.
Sí, se n'ha anat a viure al camp.
Justament quan va començar a trucar menys.
Ja.
Té sentit.
No sé si voldràs saber això, però s'ha tornat a casar.
Com que sortiràs aviat, no sé si vols la direcció o…
No.
No, no cal.
Estic bé.
Gràcies.
Com va per allà? Tot bé?
Han passat vuit anys de l'escàndol que va sacsar Montecito, a Califòrnia.
Un matí de primavera, els socis del club Monte Vista Point
es van assabentar que el seu estimat gerent general,
Joshua Martín, havia malversat i blanquejat diners
per a ajudar al Dr. Kim a ocultar una mort a la clínica Trochos, a Corea del Sud,
on van trobar el cos d'aquest després que se suïcidés.
L'Elaine Percival entrevista en exclusiva el senyor Martín.
Josh, com estàs, ara que tornes a ser lliure?
Què et passa pel cap avui?
Bé, estic molt content.
He tingut molt de temps per a pensar. He comès errors. He fet mal a molta gent.
I la vida no m'ha anat com creia que m'aniria.
Però tinc moltes ganes de començar aquest nou capítol.
I per damunt de tot, m'alegra molt que la gent que estimo sigui feliç.
- El pare ha fet salsitxes! - Que bo!
Perdona, s'ha emocionat. Tu fes.
Tranquil. Em dutxo i vinc de seguida.
- T'estimo. - T'estimo.
T'estimem. Som-hi.
Recordes què deia sempre?
Que no volia acabar com la meva mare.
Vella i penedint-me de tot.
Doncs malgrat tots els meus esforços,
he acabat vella
i penedint-me de tot.
Ni amb tots els diners del món es pot comprar el pas del temps
ni de les estacions.
L'únic que podem fer amb aquest meravellós cicle de la vida
és acceptar-lo de bona gana.
La gent rica fa fàstic.
Sí.
Què vols? Que remogui l'humus ara?
- Doncs marxo a remoure l'humus. - Per favor. Ets com un nen, collons.
Deu ser genial estar asseguda al teu puto palau.
M'encanta la teva cara.
T'estimo.
Subtítols: Teresa Pitarch Porcar