Faen, hvordan staver man "underslag" på engelsk?
"Hvis dere leser dette, har jeg lykkes i å befri verden for enda et problem.
Mange av dere lurer nok på hvorfor jeg tok mitt eget liv.
Jeg har stjålet fra Monte Vista Point ved hjelp av falske fakturaer.
På grunn av ekskona mi, Lindsay Crane, hjernen bak det hele,
har jeg ikke kunnet stå fram.
Hun manipulerte medlemmer til å booke unødvendige Trochos-behandlinger
og tok overpris for tjenestene så vi kunne underslå forskjellen.
Hadde jeg vært mer av en mann, hadde jeg sagt ifra.
Men dessverre har jeg manglet ryggrad hele livet. Josh."
Jeg gjør ikke dette så ofte. Det tar virkelig på.
Jeg spiser lite, sover dårlig og tilbringer dagene med å iaktta folk.
Man merker kjapt hvem som har hjertet på rett sted.
Det er et stort tap å avslutte et slikt liv.
Nå ja, det er en lettelse at jeg slipper å føle det i ditt tilfelle.
DET SKAL FORBLI SLIK, OG DU SKAL ADLYDE
Dere får mobilene deres etter middag. Forkvinnen vil ønske dere velkommen.
-Hun venter i atriet sammen med dr. Kim. -Skikkelig VIP-behandling, hva?
Jeg har alltid villet se et koreansk konsern.
-Herregud! Gikk det bra? -Faen.
Det gjorde jævlig vondt.
Stakkars deg. Det så virkelig vondt ut.
Det skulle holde.
Hva faen er det med Eunice?
Hei, du! Står til?
Er alt i orden? Det er sent.
Jeg vet det. Beklager. Jeg bare…
Har du tid til å prate?
Der er han.
Herlig.
Skål.
Så… vet du hva jeg tenkte?
Hva om vi tok privatflyet til Seoul?
Du kan overraske Ava og få noen plusspoeng.
Jaså?
En kjapp 14-timers tur for å score noen poeng hos kona?
Kom an. Vi tar jo spontane turer hele tida.
DE TAR MOBILEN MIN. DU MÅ SVARE.
Alt i orden?
Ja da. Jeg er bare…
Jeg er litt rastløs etter skilsmissen.
-Akkurat. -Ja.
Og vet du hva?
Ok.
Mellom oss tror jeg at Lindsay møter en ny fyr i Korea.
Jeg vet at jeg burde gi slipp, og jeg er ikke stolt av det,
men hvis du kunne gjøre dette for meg, skylder jeg deg en stor tjeneste,
mi amigo.
Jeg tar noen telefoner og ordner med flyet.
-Ja! Takk, jeg setter pris på deg. -Likeså.
Gleder meg. Når kan vi dra, tror du?
Om en halvtime? Et kvarter?
-Skal gjøre mitt beste. Bare vent litt. -Ok.
Så jævlig rart å stikke av sånn.
Ja, det er veldig rart.
Austin, du kjente henne godt, ikke sant?
Nei, egentlig ikke.
Dere hadde vel et rent profesjonelt forhold?
Ja, ni til fem. Profesjonelt.
En gang sa Eunice at hun ikke var sulten.
Så så jeg henne spise.
Det glemmer jeg aldri. Merkelig jente.
Ok, ikke la Eunice få ødelegge middagen.
Spis, alle sammen.
Kan jeg få en stor bolle med ris og masse kaffe?
Masse kaffe.
Austin, du må smake på alt. Kokken er Koreas beste.
Det er jo helt åpenbart at de ikke snakker sant.
Mannen min er så glad for at dere er her.
-Slapp av, dette går bra. -Ja vel. Ok.
Skål.
-Skål. -Skål.
Skål.
Lindsay, det er visst takket være deg at Ava og Ashley er her.
Takk for at du skaffer så mange kunder til Trochos.
Det er hyggelig av deg,
men det var faktisk Ashley som solgte alle pakkene.
Hun er bare beskjeden.
Lindsay har overtalt halve klubben til å melde seg på.
Hold opp, det var begge to.
Forkvinne, de burde bli Trochos' ansikter utad.
-Er det et toalett her? -Han blir her.
Elskling, hvis han kjenner Eunice godt, burde han ransakes igjen.
Du må roe deg ned.
Doktor, jeg har ikke mobilen. Eunice la den igjen i Montecito.
Vi kan få noen til å finne den og sende den hit.
Jeg blåser i mobilen. Jeg kan kjøpe en ny.
Hvis Eunice har mobilen, er vi ferdige. Det er alvorlig!
Hold kjeft og spis.
Det kommer en ny iPhone hver uke. Jeg hater det. Altså, slutt.
Vet du, Steve Jobs og Sean Penn har spist ved dette bordet.
Sean Penn?
Oi.
JB har visst mislyktes.
Ja.
Ja, han er hjemme hos meg nå.
Nei, jeg vet det, men kan dere ikke ta ham inn til avhør eller noe?
Det var jeg som ga dere de suspekte fakturaene.
Jeg vet ikke hvem de kom fra, men Josh lå med en ansatt,
og jeg tror hun anga ham, ja.
Hør her. Det er bare ikke greit. Han stjeler jo fra klubben.
Etter alt vi har gjort for ham.
Jeg betaler hva som helst for å sette en stopper for fyren.
Ja.
Ja, kom innom. Kanskje han blir med til stasjonen.
Ok, jeg skal prøve å hale ut tida. Takk, sheriff.
Jeg kommer snart med maten og godbitene hans.
Han må spise sakte, ellers kaster han opp.
Dette er sykt. Jeg kommer bort, så får du fortelle hva dette er for noe.
-Nei. -Josh.
Nei. Det går bra. Jeg kommer til deg.
Du gjør meg en tjeneste ved å passe ham.
Jeg skjønner jo at noe er veldig galt.
Nei da. Bare en jobbreise.
Jeg fikk en telefon om noen falske fakturaer i mammas navn.
-Er du i trøbbel? -Det tar for lang tid å forklare det nå.
Jeg vil ikke vite det.
Ring onkel Luis og ta et fly til Havanna nå med en gang.
Han har plass. Du kan bli der så lenge du vil.
Jeg…
Ja.
Lov meg at du drar. Du er trygg der, ok?
Her er mobilene deres.
Bilen kjører dere til klinikken i morgen tidlig.
-Jeg gleder meg! -Sov godt.
Vi lar noen sikkerhetsvakter bli igjen.
-God natt. -Takk.
Vi er ferdige, Lindsay. Park gir oss skylden for hvitvaskingen.
JB prøvde å drepe meg og fingere et selvmord.
Politiet har fakturaene. Vi kan ikke gå dit eller stole på noen.
Jeg kommer, så bli der du er. Park må ikke mistenke at du vet.
Du må passe på deg selv, Linds. Jeg elsker deg.
Dette er Joshua Mart…
Ava.
Ava!
Er du der? Ava?
Ja?
Herregud, Ava. Du må hjelpe meg. Jeg tror vi er i fare.
Park har brukt klubben for å dekke over et dødsfall på klinikken.
-Oi. -Ja.
Det var ikke bra.
Men jeg vet ikke hva jeg kan gjøre, så hvis du kan slutte å banke…
Nei, Ava, vi…
Au! Ava!
Hva er det med deg?
Visste du at Josh stjal?
Har du visst det hele tida?
-Jeg snakket med Troy. Hele klubben vet. -Ok.
Vi utviste dårlig dømmekraft i omtrent én dag, og så stoppet vi.
Park overdriver for å skylde hvitvaskingen sin på oss.
Kan du ringe Troy og be ham samle medlemmene?
Jeg må legge meg. Det er en viktig dag i morgen.
Ava, vær så snill. Vi trenger din hjelp.
Kan du ringe Troy? Vi er jo venner.
Tenk på alt Josh har gjort for dere.
Det måtte han jo. Det er jobben hans.
-Mener du alvor? -Beklager.
Denne dagen har tappet meg følelsesmessig, så jeg vil helst ikke bli innblandet.
-Ava… -God natt.
Nei…
Jeg tar en egen bil til klinikken i morgen.
Au!
GODE NYHETER! VI HAR ET LEVEDYKTIG EMBRYO
Det går ikke.
Sitt på huk med føttene på dosetet.
Det var smart å svelge den.
Ikke snakk! Du gjør det bare verre.
Jeg vil bare hjelpe til.
Jeg hadde i hvert fall rett.
-Jeg sa at koreanerne pønska på noe. -Faen, jeg ser minnepinnen.
Så bra. Hjalp det å sitte på huk?
Hei, Eunice, det er meg.
Jeg har minnepinnen, så si hvor jeg skal dra.
Håper du er i god behold.
Godt du ikke spiste alle de dessertene.
Jeg fatter ikke at dette skjer.
Altså, man hører jo om det og sånn, men jeg fatter ikke at det faktisk skjer.
Skjønner du hva jeg mener?
Unnskyld at jeg overreagerte. Jeg trodde du var utro.
Jeg vet at det skjer ofte. Jeg skal skjerpe meg.
-Jeg har lasta ned en meditasjonsapp… -Jeg elsker deg ikke lenger.
Jeg har aldri vært utro mot deg, men de siste månedene har…
gitt meg et nytt perspektiv.
Det har jo blitt bedre.
Du sjekka mobilen min på sjukehuset og jugde om det.
Du drepte hunden til sjefen og jugde om det.
Jeg vil ikke engang vite hva mer du har skjult for meg.
Vi skal ha en unge, så…
Kjipt at du skal ha unge med en du hater så mye.
-Herregud. -Ja.
Skal vi bli foreldre?
Hvis vi vil.
Vi har et levedyktig embryo.
-Ikke ta den. -Jeg trenger å vite at hun har det bra.
-Nei. -Jo, det gjør jeg.
Jeg er forelska i Eunice.
Hva?
Nei, du tror du er det.
Men det er for tidlig å vite det.
Du vet om all dritten min, og jeg vet om din.
Hvordan vet du at hennes er bedre?
Hvordan vet du at du ikke gjentar det samme med henne?
Hør nå… Vi har noe Park virkelig vil ha.
Hvis vi gir henne denne, kan vi få hva vi vil.
Kan du lukke øynene litt
og forestille deg oss om ti år med vår egen perfekte unge?
Han har smilet ditt.
Og øynene mine.
Og han er kjempesøt.
Vi har vårt eget hus med hage, og du kan lære ham å kaste ball.
Og jeg lager sloppy joes på søndager før kamp.
Austin,
vi vet hvordan verden funker nå.
Vi vet hvor vanskelig det er.
Har han smilet mitt?
Ja!
Og humoren din og det gode hjertet ditt.
Og han kan være her om ni måneder hvis vi gir denne til Park.
Men hvis vi ikke gjør det, hvem vet?
Vi har sett det med egne øyne.
Hun har all verdens penger. Hun kan knuse oss.
Da har vi gjort det rette, men for hva da?
Kan du…
Kan du sove på det? Vær så snill?
Hvis du føler det samme i morgen, går vi rett til politiet.
Jeg lover.
Ok.
Jeg skal sove på det.
Dette er Lindsay. Legg igjen en beskjed.
Lindsay, jeg har nettopp landet. Jeg er på vei til deg nå.
Jeg drar rett til hotellet ditt. Ring meg når du hører dette.
Jeg elsker deg. Ha det.
Hei!
Er du ledig? Ok.
Nei! Vent!
Hvor er den?
-Hva har du gjort? -Hva er det?
-Er alt i orden? -Jeg la minnepinnen her. Hvor er den?
Jeg vet ikke. Jeg har ikke rørt den.
Det har ikke vært noen andre her. Få den, nå.
Austin, jeg sverger på vårt ufødte barn at jeg ikke vet hvor den er.
Jeg har sovet hele natta. Jeg har mega-jetlag.
Faen.
Kanskje noen snek seg inn i natt.
En gang på et motell gikk rengjøringsdama bare rett inn.
Austin…
Hun er veldig mektig.
-Hun gir seg ikke så lett. -Så hva gjør vi?
Det er ikke mye vi kan gjøre.
Vi kan spørre hotellet, men hun kan ha kommet oss i forkjøpet.
Vi kan bare late som om alt er normalt og komme oss helskinna hjem.
-Hallo? -God morgen.
Forkvinnen informerer om at hennes beste sikkerhetsvakter
kjører dere til Trochos nå.
Det ligger en død koreaner begravd under komposten hjemme hos meg.
Det hadde vel ingen av oss planlagt, hva?
Vi har en felles utfordring, så vi kan vel samarbeide? Ok?
Mr. Martín, du har begått alvorlige forbrytelser.
-En avtale er ikke mulig. -Jo, det er alltid mulig.
Det er alltid mulig.
Dere trenger klubben for å dekke over dødsfallet.
Jeg driver klubben.
Tror dere at alt går som smurt når dere kvitter dere med meg?
Når man jobber med folk, noe jeg gjør, fins det alltid løse tråder.
La meg hjelpe dere med å knytte dem sammen.
Dødsfallet skyldtes en underliggende tilstand,
noe som skjer fra tid til annen.
Derfor skriver pasienter under på en ansvarsfraskrivelse.
De demonstrerer igjen. Det blir alltid trafikkork.
-Derfor foreslo jeg en omvei. -Ja vel.
Men altså… For noen idioter. Tror de at de forandrer noe?
Alt avgjøres på toppen uansett.
Illusjonen om et demokrati er likevel nødvendig.
Det vet jeg vel. Hvem vet ikke det?
Jeg vet det, men det er frustrerende.
-Vent. Er ikke det Hae-mi? -Hvor da?
Der borte er jo Hae-mi.
Hvorfor er hun ikke på jobb?
-Det er ikke henne. -Jo, se på puppene hennes.
Jeg opererte dem. Jeg kjenner dem igjen på mils avstand.
Tja, jeg er ingen ekspert.
Jævelen prøver å stikke av!
Går det bra?
Den jævelen!
Dra til meg!
-Dra til meg! -Dra til deg?
Jeg trenger mobilen min. Jeg vil vise legen noen bilder.
-Beklager. -Det er virkelig ingen stor sak.
Du kan bruke pc-en vår for å finne bilder.
-Mobiler er ikke tillatt. -Kan jeg få mobilen min? Faen!
Når venninnen deres har skiftet, kan dere gjøre det samme.
Tusen takk.
Det er sånn hun er.
Og bildene på mobilen hennes er ikke på nettet.
De er fra ekstramaterialet til Mockingjay del 1 på Blu-ray.
Hvem vil ikke se ut som J-Law?
Forsyn dere med kaffe. Det står sukker og fløte på bordet.
-Jeg er straks tilbake. -Takk.
Hei, behandlingsrommet er klart. Følg meg.
-Er du sint på meg? -Hva?
-Jeg har ikke tatt minnepinnen. -Jeg vet det.
Jeg vil bare hjem.
Vinduet på prøverommet kan ikke åpnes.
-Du har ikke skifta. -Nei, din dumme ku.
Vi er ikke her for en makeover. Vi må finne en vei ut herfra.
-Ikke lag bråk. -Hvorfor er du så rolig?
Hva er det med dere to?
Ingenting. Vi må bare ligge lavt og gjøre det vi meldte oss på til.
Hva faen snakker du om? Det er bevæpnede menn overalt.
De beskytter oss. Austin, kan du støtte meg?
Austin.
Hei.
Første gang gifter man seg av kjærlighet,
men med tiden blir det viktigere å nyte livet.
Så når man gifter seg på nytt, er det ikke fordi man er forelsket.
Man leter etter noen man kan elske livet med.
Det sa forkvinne Park på den første daten vår.
Den gang syntes jeg det hørtes vettugt ut.
Men nå har jeg forstått
at det er noe rikfolk sier, enda de ikke har peiling.
For dem er livet…
Ja, hva skal man si?
Det er som en sjenerøs, hyggelig og veloppdragen partner.
Noe sånt.
Men det er ikke livets sanne ansikt.
For det maskeres av penger og makt.
Men når man tar av masken, er blikket kaldt.
De venter bare på at dere skal gå under.
Men livets sanne ansikt vil alltid bli avslørt.
Sånn er det, enten man er rik eller ikke.
Og hva skjer da?
Forkvinne Park giftet seg fordi hun elsket livet, ikke meg.
Hva gjør hun hvis hun mener at livet har sviktet henne?
Hva ville du gjort?
Jeg vet virkelig ikke.
Er ikke dette livets måte å sette en på prøve?
Det føles som det.
Hvis vi blir hos dem, får vi ikke ekte kjærlighet.
Så å fortsette å leve med dem er selve prøvelsen.
Nå som mobilen er borte, er det bare et tidsspørsmål før hun vender meg ryggen.
Før det skjer, må jeg samarbeide med politiet
og i det minste få en mildere dom.
Ja.
Ok, jeg vet at han sa "kald" og "kone". Og jeg tror jeg hørte "suppe".
Kanskje forkvinnen forbereder en slags koreansk gazpacho.
Å ja. Han snakka om middagen.
Kan du si… Vi har ingen kostholdsrestriksjoner.
-Jeg har ikke… -Nei.
Mat. Middag. Vi spiser alt.
Herregud. For helvete.
Altså, du reagerte jo som om du kunne koreansk.
Ok, hør her.
Ok, politiet.
-Ja? Politi. -Han sa "politi".
Politi!
-Vi pågriper forkvinne Park. -"Politi" hva da?
Hva er "pågripe" på engelsk?
-Pågripe. Politi. -Han sa "politi" igjen.
-Vi pågriper Park. -Politi! Pågripe!
-Pågripe! -Han vil hjelpe til med å pågripe Park!
-Pågripe Park. -Ja!
-Han samarbeider med politiet. -Du godeste.
Elskling!
Faen.
Herregud!
Løp!
Pass dere!
Faen!
Herregud!
-Ava! -Ava!
Ava, du må våkne!
Løp!
Herregud!
Vi må ut herfra!
Ellers blir dere avhørt til dere driter blod…
Ikke skyt de andre!
Shit!
Austin!
Herregud! Gikk det bra?
Kom igjen!
Vi må distrahere vaktene lenge nok til å komme oss bort dit.
Det går ikke. De kommer rett mot oss.
-Følg med nå. -Absolutt ikke. Hva driver du med?
Jeg kaster den forbi dem, de ser den andre veien, vi løper. Lett.
-Klarer du å kaste så langt? -Så klart.
Jeg tviler ikke på det, men hvis ikke, dreper de oss.
De fikk ikke skyte. Hun vil ha oss i live.
Sa vakten det? Jeg stoler ikke på koreansken din.
Det må finnes en annen vei.
Faen heller.
Løp!
Lindsay! Hei!
Lindsay! Det er meg!
Herregud! Lindsay!
Hei! Lindsay!
Faen.
Min andre ektemann pleide å si:
"Kjærlighet er å sette den andre foran seg selv."
Men så snart man er født, skriker man etter mammas melk.
Man bryr seg ikke om henne. Man bryr seg bare om seg selv.
Lindsay!
Kanskje man setter andre foran seg selv noen ganger, men bare når det er lett.
Universet er ikke lagd for det.
Takk og lov, vi overlevde milliarder av år,
fra bitte små celler til bakterier til aper,
fordi vi bare bryr oss om oss selv.
Det er derfor kapitalismen fungerer.
Det er naturens system, selvets system.
Kjærligheten lever i det systemet. Alle relasjoner eksisterer i det systemet.
De er alle det samme, bare andre måter å tjene selvet på.
Det var alt jeg var for dr. Kim.
Og det var alt han var for meg.
Det er derfor jeg ikke gråter nå.
Og det er derfor jeg ikke er bekymret for noen av dere.
Hold dem her til jeg har bestemt hva jeg gjør med dem.
Hvis vi fire deler på skylden, slipper vi ut fortere.
Men kidsa kommer til å legge skylden på oss, ikke sant?
Da må vi sone lenger, og ikke de.
Med den logikken bør vi legge skylden på dem, eller hva?
Hva skjer da?
Da blir det ord mot ord, eller…
Eller kanskje det avhenger av hvem Park støtter mest.
Eller… Jeg vet ikke. Jeg aner ikke.
Ja, vi vet ikke.
Vi vet ikke.
-Sett deg. -Hva?
Vil du sitte med meg?
Vi må komme på en plan.
Kanskje vi kan sitte og ikke vite sammen.
Ja.
Jeg vet.
Du føkka det til for oss med fluktforsøket ditt.
Ja, det gjorde jeg.
Jeg burde ha dratt til Cuba.
Du hater familien din.
-Du hater familien min. -Jeg tror ikke de liker meg.
Du kommer til å le av meg, men jeg hørte på en podkast
at gjennomsnittsmennesket bare lever 960 måneder.
-Hva? -Ja.
-960? -Ja, er ikke det sprøtt? 960.
Vi har da ikke kastet dem bort.
Niks.
Det har vi ikke.
Du… Jeg tror du har rett.
Kidsa kommer nok til å forråde oss,
så vi må gjøre det samme. Vi må beskytte oss.
Ja. Det tror jeg.
Neste gang det kommer en vakt, skal jeg be om et møte med Park.
Ja.
Skulle ønske jeg kunne se deg.
Ja.
Jeg også.
Jeg hører ikke hva de sier. Men de pønsker helt klart på noe.
De kommer til å forråde oss. Vi må handle først.
-Hørte du hva jeg sa? -Ja.
Du, kom igjen. Vi kan ikke gi opp.
Vi kan krype ut gjennom taket.
Jeg vet ikke hvor vi havner, men det er da alltids noe.
Vi kan ikke gjøre noe uten minnepinnen.
Og du vet ikke hvor den er?
Kan du droppe det?
Ok.
Jeg vet at du syns jeg er en dritt, og at jeg har forandra meg.
Og kanskje jeg har det.
Men folk forandrer seg.
Beklager, men sånn er det. Man vokser opp og gjør feil.
Det er ikke det verste å gjøre feil for å holde fast i en man elsker.
Og jeg skal holde fast for alltid, Austin. Jeg skal aldri slippe taket.
Du elsker meg ikke.
Hva?
-Jeg elsker deg mer enn noe annet. -Det er noe du tror.
-Du er bare redd for å bli forlatt. -Nei, det er jeg ikke.
Se på meg når vi snakker.
Alt du gjør, styres av at foreldrene dine skilte seg da du var liten
og starta nye liv uten deg.
Det er ikke sant.
Du vil bare at noen skal sette deg i første rekke.
Hvem som helst.
Jeg dømmer deg ikke.
Vi har alle vårt.
Vi oppfører oss som vi gjør på grunn av ting som har skjedd før.
Men du vil ikke ha meg, Ash.
Du vil bare ikke bli forlatt av meg.
Jeg beklager, men det er slutt.
Vent!
Annyeonghaseyo.
Forkvinne. Meg. Møte.
Møte… Park… meg… sammen.
Snakk normalt, ellers banker jeg deg.
Beklager. Jeg vil ha et møte med forkvinnen.
Det har jeg skjønt, for faen.
Jeg vil tilstå alt. Det var meg.
-Jeg skal gjøre det enkelt. -Hva gjør du?
-Hun må bare garantere… -Josh!
…at ingen andre får skylden og at Lindsay ikke skades.
Nei! Hva gjør du? Josh!
-Greit. -Nei, slutt!
Josh, hva gjør du?
Josh!
Nei! Josh!
Josh?
Josh!
Jeg kommer alltid til å elske deg.
Ashley.
Unnskyld.
Taxi!
Faen, koreansk.
-Politiet. Fort. -Politistasjonen?
-Får jeg låne mobilen din? Haendeupon? -Ja, her.
Tusen takk.
Hallo?
-Eunice. -Austin!
Jeg har minnepinnen og er på vei til politistasjonen.
Herregud, takk. Jeg oppdaterer etterforskerne.
Jeg gjorde det slutt med Ashley.
Ok, jeg skal ringe myndighetene jeg har samarbeidet med
og gi dem den gode nyheten.
Ok.
Jeg elsker deg.
Tekst hvilken stasjon du kommer til, så møter de deg der.
Ok.
Jeg elsker deg.
Elsker deg også. Må legge på.
Unnskyld, jeg vil til en annen adresse.
Josh!
Unnskyld.
Det ordner seg.
-Kommer du til å klare deg? -Ja.
Ja.
Jeg venter på deg.
Jeg elsker deg.
-Jeg elsker deg. -Jeg elsker deg. Pass på deg selv.
ÅTTE ÅR SENERE
For et fantastisk oppmøte!
Det er utrolig å se hvor sammensveiset vi har blitt.
Det sies at hvis man vil fort fram, må man gå alene.
Vil man nå langt, må man gå sammen.
En hjertelig takk til kveldens gavmilde sponsorer,
Montecito Jewelers, Lewis og Lewis.
Hvil i fred, Young. Vi savner deg.
Takk til våre gavmilde medlemmer, vårt fantastiske personale,
og, selvsagt, dronningbien vår: forkvinne Park.
Hun kunne ikke komme, men hun hilser så mye.
Vi elsker henne.
På noen måter er vi som biene vi redder.
Vi jobber sammen for å tjene et større formål.
Jeg er så takknemlig for å få tjene dere alle
som daglig leder her ved Monte Vista Point.
Det hadde ikke vært mulig uten min fantastiske mann,
som har hendene fulle.
-Si hei, Ashton. -Hei!
Ash, får du klemt oss inn på de siste ni klokka 10?
Selvfølgelig.
Vi må avtale en ny dobbeldate. Det var helt magisk sist.
Vi er hjemme i helgen, er vi ikke?
Ja, jeg bestiller bord på Lucky's.
-Gleder meg. -Der, ja.
-Dere er best. Virkelig. -Elsker dere.
-Kjør forsiktig. -Jeg elsker dem.
Kan du lese for ham i kveld? Jeg har så mye å ta igjen.
Hva er det?
Ingenting.
Hei, kamerat, står til? Alt vel?
Bra. Man må leve i nuet.
Går det bra?
Hei, Damon, opp med hodet.
-Hva skjer? -Hei.
Papito, jeg har Lucky Strikes til deg.
Det tok sin tid, så takk for tålmodigheten.
Gushers til kameraten min Wendell.
Gav, denne var vanskelig å få tak i.
Den er bare til neglene, ikke sant? Bare neglene. Ok.
-Takker. -Selv takk.
Kontakten min har endelig nytt om Lindsay.
-Jaså? -Ja.
Du hadde rett. Hun har flytta.
Hun flytta ut på landet. Rundt den tida hun slutta å ringe.
Ja.
Ja, det rimer.
Jeg vet ikke om du vil vite det, men hun har gifta seg på nytt.
Du slipper jo ut snart, så vil du ha adressen, eller…
Nei.
Det går bra.
Takk skal du ha.
Står til der borte? Alt vel?
Det er åtte år siden skandalen rystet lokalsamfunnet i Montecito i California.
En stille vårmorgen våknet Monte Vista Points medlemmer til nyheten
om at daglig leder Joshua Martín, hadde underslått og hvitvasket penger
for å hjelpe dr. Kim med å skjule et dødsfall på Trochos-klinikken i Sør-Korea,
der Kim ble funnet død etter å ha tatt sitt eget liv.
Elaine Percival er med oss nå for et eksklusivt intervju med Martín.
Josh, hvordan føles det å være fri igjen? Hva tenker du på i dag?
Det føles ganske bra.
Jeg har hatt mye tid til å reflektere, og jeg har begått mange feil.
Jeg har såret mange.
Og livet ble slett ikke som jeg trodde.
Men jeg ser fram til neste kapittel.
Og framfor alt er jeg glad for at alle jeg elsker, er lykkelige.
-Pappa har lagd innbakte pølser! -Nam!
Hun er opprømt. Det haster ikke.
Det går bra, jeg skal bare ta en kjapp dusj.
-Elsker deg. -Elsker deg.
Vi elsker deg. Kom, nå.
Husker du hva jeg pleide å si?
Jeg ville ikke bli som moren min,
gammel og full av anger.
Til tross for alle mine anstrengelser,
har jeg blitt gammel og lever med anger.
Det som ikke kan kjøpes for penger,
er tidens gang og årstidenes skiftninger.
Denne mektige og vakre livssyklusen
må vi vel bare akseptere med glede.
Rike folk er motbydelige.
Blir du fornøyd hvis jeg sprer komposten?
-Jeg går og gjør det nå. -Herregud, du er et jævla barn.
Du sitter i det britiske elfenbenstårnet ditt…
-Gud, jeg elsker ansiktet ditt. -Elsker deg.
Tekst: Sissel Drag