От чорт. Як «привласнення» пишеться англійською?
«Якщо ви це читаєте, я успішно позбавив світ ще однієї проблеми.
Багато хто замислюється, чому я наклав на себе руки.
Я готовий зізнатися, що крав гроші
з "Монте-Віста Пойнт", виставляючи фіктивні рахунки.
Через мою колишню дружину Ліндсі Крейн, яка керувала цією схемою,
я не міг у цьому зізнатися.
Вона переконувала членів клубу робити непотрібні процедури в "Трохосі",
завищуючи вартість, щоб ми привласнили різницю.
Якби я мав мужність, я протистояв би їй.
Але, на жаль, я був безхребетним усе життя.
Джош».
Я нечасто це роблю, бо психіка страждає.
Я майже не їм.
Погано сплю.
Спостерігаючи за людьми,
я завжди дивуюся, як швидко стає зрозуміло,
хто має добре серце.
Це величезна втрата — обірвати таке життя.
Але мене тішить, що я не відчую цього щодо тебе.
СВАРКА
УСЕ ЗАЛИШИТЬСЯ ТАК, ЯК Є, І ВИ ПІДКОРИТЕСЯ
Телефони вам повернуть після вечері. Пані голова хоче особисто вас привітати.
Вона чекає в головному дворі з доктором Кімом.
Це справді VIP-ставлення, так?
Завжди мріяла побувати в корейській корпорації.
-О боже. Ти ціла? -Бляха.
Як боляче.
О ні, бідолаха. Здається, тобі справді боляче.
Цього вистачить.
Що сталося з Юніс?
Привіт, друже. Як справи?
Що з тобою?
Уже пізно.
Так, знаю. Вибач.
Я просто…
Маєш хвилинку?
Ось так.
Клас.
-Будьмо. -Будьмо.
Отже… Знаєш, що я думав?
Може… А якщо візьмемо приватний літак
і полетимо в Сеул?
Ти здивуєш Аву, вона зрадіє.
Та ну?
Короткий 14-годинний політ, щоб вразити дружину?
Годі тобі, ми ж постійно кудись літаємо в останню хвилину.
ЛІНДСІ МОБІЛЬНИЙ ЗАБИРАЮТЬ. ВІДПОВІДАЙ.
Усе гаразд?
Так.
Так. Я просто…
Просто нервуюся після розлучення.
-Ясно. -Так.
І, слухай. Знаєш що?
Так.
Між нами кажучи,
здається, у Ліндсі побачення в Кореї.
Знаю, треба це відпустити.
Я розумію й не пишаюся цим,
але якщо ти зараз зробиш мені послугу,
буду тобі винен,
мі аміго.
Зараз подзвоню, щоб готували літак.
Так! Дякую. Дуже вдячний.
-Нема за що, брате. -Нетерпляче чекаю. Як думаєш, це довго?
Виліт за пів години, 15 хвилин?
-Зроблю що можу. -Так.
-А ти посидь, відпочинь. -Так.
Дивно. Хто взагалі вміє так бігати?
Так, дуже дивно.
Остіне, ти зблизився з нею, так?
Та ні, не зовсім.
У вас були суто професійні стосунки, так?
Так, з дев’ятої до п’ятої. Професійні.
Якось у клубі Юніс сказала, що не голодна.
А потім я бачила, як вона їсть.
Ніколи не забуду. Дивачка.
Ну що ж, не псуймо вечерю через Юніс.
Прошу, їжте.
Можна мені велику миску рису й багато кави?
Багато кави.
Остіне, скуштуй усе.
Цей шеф-кухар — найкращий у Кореї.
Очевидно, вони кажуть неправду.
Мій чоловік дуже радий, що ви тут.
Не погіршуй ситуацію. Наш план іще працює.
Так. Гаразд.
Будьмо.
-Будьмо. -Будьмо.
Будьмо.
Ліндсі, я чула, що Ава й Ешлі тут завдяки тобі.
Дякую, що приводиш клієнток у «Трохос».
О, приємно чути,
та насправді всі ці пакети продала Ешлі.
Вона просто скромна.
Ліндсі переконала половину клубу приєднатися.
Та годі. Ви чудово працюєте разом.
Пані голово, зробіть їх обличчям «Трохоса».
Де тут вбиральня?
Хай сидить.
Кохана, якщо він був близький з Юніс,
треба ще раз його обшукати.
Заспокойся вже.
Докторе, в мене немає того телефону.
Юніс забула його в Монтесіто.
Можна попросити когось знайти телефон і надіслати сюди.
Телефон — це дрібниці. Я можу купити новий.
Якщо телефон і досі в Юніс, нам кінець.
Замовкни та їж.
Нові айфони виходять мало не щотижня. Набридло. Зупиніться вже.
Знаєте, Стів Джобс і Шон Пенн вечеряли за цим столом.
Шон Пенн?
Овва.
Здається, Джей Бі зазнав невдачі.
Так.
Так, зараз він у моєму будинку.
Ні, я… Я знаю, але хіба ти не можеш його допитати чи що?
Це я переслав підозрілі рахунки.
Не знаю, хто їх надіслав, але Джош трахав продавчиню напоїв,
думаю, це вона його здала.
Так.
Слухай. Так робити не можна.
Він обкрадає клуб.
Після всього, що ми для нього зробили.
Я особисто виділю місту будь-яку суму, щоб зупинити цього типа.
Так.
Так, було б чудово, якби ти заїхав.
Може, він поїде до відділку з тобою.
Добре, спробую його затримати.
Так, дякую, шерифе.
Я зараз заїду. У мене його корм і ласощі.
Дивися, щоб він їв повільно, інакше його знудить.
Це безумство. Я заїду до тебе, розкажеш, що сталося.
-Ні. -Джоше.
Усе гаразд. Я сам приїду, добре?
Ти зробиш величезну послугу, доглянувши за ним.
-Щось сталося, я відчуваю. -Усе гаразд. Просто термінова поїздка.
Мені дзвонили щодо фіктивних рахунків на мамине ім'я.
-У тебе проблеми? -Ні, ти… Це…
Це довго пояснювати.
Я навіть знати не хочу.
Але хай що там сталося, дзвони дядьку Луїсу
й вилітай до Гавани негайно.
У нього є вільна кімната. Живи там скільки треба.
Я…
Так.
Обіцяй мені, що полетиш. Там ти будеш у безпеці.
Ось ваші телефони.
Машина вранці буде тут і відвезе вас до клініки.
-Чекаю не дочекаюся. -Відпочивайте.
Охорона залишиться для максимальної безпеки. Добраніч.
Дякую.
Ми влипли, Ліндсі. Ми в повній дупі. Пак вішає відмивання грошей на нас.
Джей Бі хотів мене вбити й інсценувати моє самогубство.
Рахунки в поліції, туди йти не можна.
Нікому не можна довіряти, ясно?
Я вилітаю до тебе.
Чекай мене там, щоб Пак нічого не запідозрила.
Бережи себе, Ліндс, будь ласка. Кохаю тебе.
Ви подзвонили Джошуа Март…
Аво.
Ти там? Аво?
Що?
О боже. Аво, допоможи. Ми всі в небезпеці.
Пак використовує клуб, щоб приховати смерть у чоловіковій клініці.
-Овва. -Так.
Жах який.
Але не знаю, як я можу допомогти,
тож перестань стукати…
Ні, Аво, ми…
Ой! Аво!
Аво, що з тобою?
Ти знала, що Джош крав гроші?
Ти весь цей час знала? Не бреши. Я говорила з Троєм. Весь клуб знає.
Слухай.
То була хвилинна слабкість, ми швидко перестали.
Пак просто роздмухує скандал,
щоб повісити своє відмивання грошей на нас.
Будь ласка, подзвони Трою, попроси згуртувати членів.
Мені час спати. Завтра важливий день.
Аво.
Будь ласка. Нам справді потрібна допомога.
Можеш подзвонити Трою? Ми ж друзі.
Згадай те, що Джош для вас робив.
Він мусив. Це ж його робота.
Ти серйозно?
Вибач.
Сьогодні був емоційно виснажливий день.
Я краще не втручатимусь.
-Аво… -Добраніч.
Не…
Завтра я поїду до клініки окремою машиною.
ДОБРІ НОВИНИ! ВИЯВЛЕНО ЖИТТЄЗДАТНИЙ ЕМБРІОН
Нічого не виходить.
Сядь на унітазі навпочіпки.
З'їсти її було справді розумно.
Замовкни. Не роби ще гірше.
Я намагаюся допомогти.
Принаймні я мала рацію.
-Я казала, що корейці щось замислили. -О чорт.
Я її бачу. Бачу флешку.
Круто.
Бо сів навпочіпки?
Привіт, Юніс, це я.
Флешка в мене. Подзвони й скажи, куди йти.
Сподіваюся, ти в безпеці.
Добре, що ти не замовив усі десерти, як я.
Не віриться, що це насправді.
Тобто іноді про це говорять і таке трапляється,
але невже це відбувається насправді?
Розумієш, про що я?
Вибач, що я перейшла межу.
Я справді думала, що ти зраджуєш.
Я роблю це знову й знову, але виправлюся. Я завантажила застосунок для медитації.
Я тебе більше не кохаю.
Присягаюся, я ніколи не зраджував,
але останні місяці
змінили мою думку багато про що.
Наші стосунки ставали кращими.
Еш, ти в лікарні лазила в моєму телефоні й збрехала про це.
Ти вбила собаку боса й збрехала про це.
Навіть не хочу знати, що ще ти приховуєш.
Ну, в нас буде дитина, тому…
На жаль, ти матимеш дитину з людиною, яку ненавидиш.
-О боже. -Так.
Ми будемо батьками?
Якщо захочемо.
Є життєздатний ембріон.
ЮНІС
-Не відповідай. -Я мушу переконатися, що вона в безпеці.
-Ні. -Так. Я повинен.
Я кохаю Юніс.
Що?
Ні, ти так думаєш.
Але ще зарано, щоб знати точно.
Принаймні ти знаєш мої вади, а я — твої.
Хтозна, чи її вади настільки кращі?
Хтозна, чи не повториш ти з нею той самий цикл.
Слухай.
У нас є те, чого дуже хоче Пак.
Якщо віддамо їй,
отримаємо все, що захочемо.
Заплющ на секунду очі
й уяви нас через десять років
з нашим ідеальним малюком.
У нього твоя усмішка.
І мої очі.
І він такий гарненький.
І в нас власний дім із подвір'ям,
і ти вчитимеш його кидати м'яч.
Я готуватиму бургери в неділю перед матчами.
Остіне,
ми зрозуміли, як влаштований світ.
Дізналися, яке важке життя.
У нього моя усмішка?
Так!
І твоє почуття гумору,
і твоє добре серце.
Він може народитися через дев'ять місяців, якщо віддамо це Пак.
А якщо ні — хтозна?
Ми це бачили на власні очі.
Вона має купу грошей. Вона нас поховає.
І ми б вчинили правильно, але заради чого?
Можеш просто
подумати про це до ранку?
Будь ласка.
Якщо вранці будеш так само впевнений, підемо прямо в поліцію.
Обіцяю.
Добре.
Я подумаю.
Ви подзвонили Ліндсі. Залишіть повідомлення.
Ліндсі, я щойно приземлився.
Їду до тебе, добре?
Я їду прямо в готель.
Передзвони, коли прослухаєш.
Я тебе кохаю. Бувай.
Агов!
Агов! Вільний? Так? Гаразд.
О ні! Гей! Чекай!
Де вона, Еш?
Що ти накоїла?
Що таке?
Усе гаразд?
Я поклав флешку сюди. Де вона?
Не знаю. Я…
Я до неї не підходила.
Крім нас тут нікого не було. Віддай її негайно.
Остіне. Клянуся нашою майбутньою дитиною, я не знаю, де вона.
Я всю ніч спала. У мене сильний джетлаг.
Чорт.
Може, хтось заліз уночі.
Коли ми з мамою жили в мотелі, покоївка просто зайшла до нас у номер.
Остіне.
Вона має владу.
Вона так просто не здасться.
І що нам робити?
Ми мало що можемо. Можна спитати працівників готелю,
та хтозна, можливо, вона їх підкупила.
Ми можемо лише вдавати, що все гаразд,
і повернутися додому живими.
Так?
Доброго ранку.
Пані голова просила повідомити, що її служба безпеки
відвезе вас до клініки «Трохос».
Якийсь мертвий кореєць закопаний під мульчею в мене вдома.
Навряд чи хтось із нас це планував.
У нас з вами спільна проблема. Владнаймо її разом. Добре?
Містере Мартіне, скоєні вами злочини дуже серйозні. Ми не зможемо домовитися.
Ні, домовитись завжди можна.
Завжди можна домовитись.
Вам потрібен клуб для приховування смерті в «Трохосі».
А я керую цим клубом.
Думаєте, коли позбудетеся мене, усе піде гладко?
Залишаться зачіпки.
Коли працюєш з людьми, зачіпки завжди залишаються.
Дозвольте мені сховати кінці у воду. Я вам допоможу.
Та смерть — наслідок хронічної хвороби,
іноді таке трапляється,
тому пацієнти перед операцією підписують відмову від претензій.
Ох, знову протести.
Через ці протести постійні затори. Чорт.
Тому я й пропонував довший маршрут, докторе.
Дивіться на цих йолопів.
Вони думають щось змінити?
Там нагорі все давно вирішено.
Але ілюзія демократії необхідна.
Я знаю! Це відомо всім!
Я знаю, але це дратує.
О! Чекай, це Хе Мі? Хе Мі?
Де?
Так. Хе Мі!
Чого вона там, а не на роботі?
Не думаю, що це вона.
Це вона! Дивися на її цицьки!
Я зробив ті цицьки!
Я їх за кілометр упізнаю!
Це не моя сфера компетенції.
От покидьок! Він намагається втекти!
Усе гаразд?
Вилупок!
Удар мене!
-Удар! -Ударити?
Мені потрібен телефон. Там фото, які я хотіла показати лікарю.
-Вибачте, пані. -Це не проблема.
Скористайтеся нашим комп'ютером для пошуку фото.
У компанії телефони заборонені.
Віддайте телефон! Чорт!
Коли ваша подруга перевдягнеться, влаштовуйтеся зручніше.
Дуже дякую.
До речі, вона завжди така.
І фото з її телефону в інтернеті немає.
Вони з бонусних матеріалів до фільму «Переспівниця: частина 1».
Хто б не хотів бути як Джей Лоу?
Пригощайтеся кавою. Тут є цукор і молоко з вершками.
Я скоро повернуся.
Дякую.
Добрий день. Ваша палата готова. Прошу за мною.
-Ти на мене злишся? -Що?
Я не чіпала флешку.
Я знаю.
Просто хочу додому.
Вікно в роздягальні не відчиняється.
Ти не переодяглась.
Звісно, я не переодяглась, тупа курво. Насправді ми тут не для перевтілення.
Треба вшиватися звідси.
-Не розгойдуй човен зараз. -Чому ти така спокійна?
Що ви замислили?
Нічого. Просто треба залягти на дно й зробити те, на що ми підписалися.
Що ти таке кажеш? Тут усюди озброєні чоловіки.
Вони нас захищають. Остіне, підтвердь, будь ласка.
Остіне.
Гей.
Просто…
У першому шлюбі ви закохані,
та згодом насолода життям стає важливішою.
Тому в другому шлюбі
ти вже шукаєш не кохання,
а насолоди життям разом з кимось.
Так мені сказала голова Пак
на нашому першому побаченні.
Тоді я подумав, що, можливо, вона має слушність.
А тепер розумію,
що таке бачення — результат засліплення привілеями. Відірваності від реальності.
Для них життя — це щось типу
щедрого, приємного і ввічливого
коханця?
Так, для них воно саме таке.
Але це не справжнє обличчя життя.
Гроші й влада його маскують.
Та якщо зірвати маску,
його очі холодні. Найхолодніші.
Воно чекає, коли ти здохнеш.
Але…
Зрештою життя виявляє свою справжню сутність.
Це стосується й мільярдерів, і всіх інших.
І що тоді?
Га?
Якщо вона вийшла за мене, бо любила життя, а не мене,
що станеться, коли життя повернеться до неї задом?
І що, по-твоєму, тоді робити?
Що ти зробив би?
Я не знаю. Справді не знаю.
Можливо, це буде справжнім випробуванням у житті, як гадаєш?
Здається, мене випробовують.
Якщо ми залишимося з ними, то насправді нас не люблять.
Але ми все одно мусимо залишатися з ними.
І це схоже на випробування. От що я кажу.
Хай там як, без телефону вона рано чи пізно здасть мене.
Тому я вирішив випередити її та співпрацювати з правоохоронцями,
щоб отримати менший термін. От що я кажу.
Розумієш?
Він точно сказав «холодний», і я знаю, що він сказав «дружина».
І, здається, я чув слово «суп».
Тож, можливо, пані голова готує якесь корейське гаспачо.
О, так. Це про вечерю.
Скажи йому… У нас немає дієтичних обмежень.
-Я не… -Так. Ні.
Їжа. Вечеря. Ми будемо їсти все.
Чорт мене забирай.
Я думав…
За твоїми реакціями здавалося, що ти носій корейської.
Гаразд, слухайте.
Я маю на увазі…
Так? Поліція.
Він сказав: «Поліція».
Поліція!
Я кажу: «Заарештуймо голову Пак». Арешт.
-Поліція? Що? -Як буде англійською «арешт»?
Арешт… Я поліція.
-Знов каже «поліція». -Я кажу: «Арештуймо голову Пак». Арешт.
Поліція. О! Арешт!
-Арешт! -Він допоможе арештувати Пак!
-Арештувати Пак. -Так!
-Він співпрацює з поліцією. Слава богу. -Господи.
Кохана!
Чорт.
Господи!
Тікаймо!
Стережіться!
Чорт!
Чорт забирай!
Гаразд.
-Аво! -Аво!
Аво, прокидайся! Аво! Прокинься негайно!
Тікаймо!
Боже мій!
Треба забиратися звідси.
Голова Пак вас схопить і допитуватиме, доки не почнете срати кров'ю…
Ні! В інших не стріляти!
Голові вони потрібні живими!
Остіне!
О боже! Ти цілий?
Тікаймо!
Треба відвернути увагу охорони, щоб перебігти вулицю.
Без шансів. Вони йдуть просто на нас.
Дивіться.
Не буду я дивитися. Що ти робиш?
Я кину, вони обернуться, ми втечемо.
Усе просто.
-Ти точно докинеш так далеко? -Авжеж докину.
Зайчику, не те що я тобі не вірю, та якщо ні, нас уб'ють.
Охоронець сказав не стріляти в нас. Ми потрібні їй живими.
Охоронець сказав? Я не довіряю твоїй корейській.
Має бути інший шлях.
Грець з ним.
Швидше!
Ліндсі! Гей!
Ліндсі! Це я!
Боже мій! Ліндсі!
Гей! Ліндсі!
Чорт.
Мій другий чоловік завжди казав:
«Любов — це ставити іншу людину вище за себе».
Але щойно ти народжуєшся, ти плачеш, вимагаючи маминого молока.
Ти дбаєш не про неї, лише про себе.
Ліндсі!
Можливо, іноді ти ставиш інших вище за себе.
Та лише тоді, коли це легко.
Всесвіт влаштований не так.
Слава богу, ми вижили протягом мільярдів років,
від крихітної клітини до бактерій, до мавп,
бо дбаємо лише про себе.
От чому капіталізм має успіх.
Це природна система.
Система власного «я».
Любов існує в цій системі.
Усі стосунки існують у цій системі.
Усі вони однакові,
це ще один спосіб служити собі самому.
От чим я була для доктора Кіма.
От чим він був для мене.
От чому я зараз не плачу.
І от чому ніхто з вас мене не турбує.
Тримайте їх тут, доки я не вирішу, що з ними робити.
Якщо Пак звинуватить нас чотирьох, розділимо обвинувачення й вийдемо швидше.
Але, знаючи цю молодь, припускаю, що вони звинуватять нас. Правильно?
Тоді ми сядемо надовго, а вони — ні.
Тож, за цією логікою, треба у всьому звинуватити молодь?
І що тоді?
Тоді буде їхнє слово проти нашого чи…
Чи, не знаю, може, кого підтримає Пак.
Чи… Не знаю. Гадки не маю.
Так, я не знаю. Ми не знаємо.
Ми не знаємо.
-Підійди, сядь. -Що?
Хочеш просто посидіти зі мною?
Але треба скласти план.
Може, просто сядемо й не знатимемо разом?
Так.
Я знаю.
Ти нас підставив своєю спробою втечі.
Ще й як.
Треба було летіти на Кубу.
Ти ненавидиш своїх рідних.
Ти ненавидиш моїх рідних.
Бо вони мене не люблять.
Ти з мене кепкуватимеш, але я чув у подкасті,
що людина в середньому живе 960 місяців.
-Що? -Так.
-Дев'ятсот шістдесят? -Так, уявляєш?
Дев'ятсот шістдесят.
Ми їх не змарнували.
Так.
Не змарнували.
Знаєш, думаю, твоя правда.
Думаю, молодь спробує звалити все на нас,
і нам варто зробити так само. Треба захищатися.
Так.
Так. Це правильно.
Коли знову зайде охоронець, попрошу організувати зустріч із головою Пак.
Так.
Шкода, що я тебе не бачу.
Так.
Мені теж.
Не чую, що вони кажуть.
Але вони точно щось замислили.
Вони в усьому звинуватять нас.
Треба діяти першими.
-Чуєш мене? -Так.
Ну тоді не можна здаватися.
Можна пролізти крізь стелю.
Невідомо, куди ми вийдемо, але це вже щось.
Ми нічого не зробимо без флешки.
І ти не знаєш, де вона, так?
Остіне, не починай знову.
Гаразд.
Я знаю, що ти вважаєш мене гівнючкою, що я нібито змінилася абощо.
Можливо, це правда.
Але всі люди змінюються.
Шкода казати, але це правда.
Вони дорослішають, роблять помилки,
і це не найстрашніше — наробити помилок,
щоб утримати кохану людину.
А я завжди триматимусь за тебе, Остіне.
Справді. Я ніколи тебе не відпущу.
Ти мене не кохаєш.
Що?
Я тебе кохаю понад усе.
Ти так вважаєш.
Та це лише страх бути покинутою.
Ні, неправда.
Дивися на мене, ми ж говоримо.
Кожна твоя дія в житті спричинена тим,
що твої батьки розлучилися, як ти була ще малою,
і кожен почав нове життя без тебе.
Це неправда.
І ти хочеш, щоб хтось поставив тебе на перше місце.
Будь-хто.
Я не осуджую.
У всіх є травми.
Ми поводимося так чи інакше через те, що сталося з нами раніше.
Але ти не хочеш мене, Еш.
Ти просто не хочеш, щоб я тебе покинув.
Вибач.
Але між нами все.
Ні, чекайте!
Анньонхасейо.
Голова. Я. Зустріч.
Зустріч, Пак, я. Разом.
Говори нормально, або я тобі вріжу.
Так, перепрошую. Я хочу зустрітися з головою.
Це я зрозумів, бляха.
Я хочу в усьому зізнатись. Я в усьому винен.
-Я полегшу вам завдання. -Джоше, що ти робиш?
-Я хочу лише гарантій… -Джоше!
…що більше нікого не обвинуватять і що Ліндсі буде в безпеці.
Ні! Джоше, що ти робиш? Джоше!
-Гаразд. -Ні, припини!
Джоше, що ти робиш?
Джоше!
Ні! Джоше!
Джоше!
Я завжди тебе кохатиму, Остіне.
Ешлі.
Пробач.
Таксі!
Чортова корейська.
-Пане, поліція. Швидко. -Поліційна дільниця?
Можна ваш телефон? Хендепон? Це терміново.
Так, беріть.
Дуже дякую.
Алло.
-Юніс. -Остіне!
У мене твоя флешка, я їду до поліційного відділку.
О боже, дуже тобі дякую. Я повідомлю детективів.
Я порвав з Ешлі.
Гаразд.
Я подзвоню правоохоронцям, з якими співпрацюю,
і повідомлю добрі новини.
Гаразд.
Я тебе кохаю.
Напиши, до якого відділку їдеш, я попрошу зустріти тебе.
Добре.
Я тебе кохаю.
Я тебе теж. Бувай.
Пане, я хочу поїхати за іншою адресою.
ПОЛІЦІЙНИЙ КОРДОН
Джоше!
Пробач мені.
Усе буде добре.
Ти витримаєш?
Так.
Я тебе чекатиму.
Ні.
Я тебе кохаю.
-Я тебе кохаю. -А я тебе. Бережи себе.
ВІСІМ РОКІВ ПО ТОМУ
Сьогодні зібралося так багато людей!
Приємно бачити, якою згуртованою стала наша спільнота.
Кажуть, хочеш іти швидко — йди сам.
Хочеш зайти далеко — йди разом з усіма.
Хочу щиро подякувати щедрим спонсорам цього заходу,
ювелірам Монтесіто, Льюїсу і Льюїсу.
Спочивайте з миром, містере Янґу. Нам вас бракує.
Дякую відданим членам нашого клубу, нашому неймовірному персоналу
і, звісно, нашій бджолиній матці, голові Пак,
яка не змогла сьогодні бути тут, але посилає вітання.
Ми її любимо.
Знаєте, певною мірою ми схожі на бджіл, яких рятуємо.
Ми працюємо разом заради вищої мети.
І я щиро вдячна за можливість служити вам
на посаді виконавчої директорки «Монте-Віста Пойнт».
Ясна річ, це було б неможливо без мого неймовірного чоловіка,
у якого зараз зайняті руки.
Привітайся, Ештоне.
Привіт!
Оце так.
Еш, втиснеш нас на останні дев'ять лунок о 10:00?
-Авжеж. -І влаштуймо знову подвійне побачення.
-Так. -Того разу було чудово.
Здається, ми вільні на вихідних, так?
Так, зарезервую стіл у Lucky's.
-Чекаю з нетерпінням. -Так.
Ви найкращі. Справді.
-Люблю вас. -Бережіть себе.
Обожнюю їх.
Почитаєш йому казку?
У мене ще багато справ.
Так.
Що сталося?
Нічого.
Привіт, друже, як справи? Усе гаразд?
Супер. Живемо день за днем.
Як ви, друзі?
Деймоне, вище голову.
-Привіт. -Привіт.
Папіто, я дістав тобі Lucky Strikes.
Вибач, що так довго. Дякую за терпіння.
Жувальні цукерки для мого друзяки Венделла.
Ґеве,
їх дуже важко дістати.
-Це лише для нігтів, ясно? -Угу.
-Для нігтів. -Так.
Гаразд.
-Дуже дякую. -Прошу.
Йо, мій друг нарешті дізнався про Ліндсі.
-Справді? -Так.
Ти мав слушність, бро. Вона переїхала.
Так, переїхала за місто.
Саме тоді, коли стала рідше дзвонити.
Так.
Так, це логічно.
Не знаю, чи ти хочеш це чути,
але вона знову одружилася.
Оскільки ти скоро виходиш,
дізнатися її адресу чи…
Ні.
Ні, не треба.
Не треба.
Дуже дякую.
Як справи? Усе добре?
Минуло вже вісім років
після скандалу, що шокував жителів Монтесіто, Каліфорнія.
Тихого весняного ранку
члени заміського клубу «Монте-Віста Пойнт»
дізналися, що їхній любий виконавчий директор
Джошуа Мартін привласнював і відмивав гроші,
щоб допомогти доктору Кіму приховати смерть пацієнтки
в клініці «Трохос» у Південній Кореї.
Кіма було знайдено мертвим, він наклав на себе руки.
На зв'язку Елейн Персіваль, вона бере ексклюзивне інтерв'ю в містера Мартіна.
Джоше, як воно — знову бути вільною людиною?
Про що ви сьогодні думаєте?
Ну, я почуваюся добре.
Звісно, я мав багато часу на роздуми,
і я накоїв помилок.
Скривдив багатьох людей.
Життя склалося зовсім не так, як я собі уявляв.
Але я з нетерпінням чекаю нового розділу.
Найголовніше — я щиро радий, що всі, кого я люблю, щасливі.
Тато зробив хотдоги!
-О, ням-ням! -Вибач, вона просто радіє. Не поспішай.
Усе гаразд, я швидко прийму душ і вийду.
-Люблю вас. -Люблю тебе.
Ми тебе любимо. Ходімо.
Пам'ятаєш, що я завжди казала?
Я ніколи не хотіла бути як моя мати —
старою й сповненою жалю.
Та попри мої зусилля,
тепер я стара
й сповнена жалю.
Навіть за всі гроші світу не можна купити
плин часу, зміну пір року.
Цей великий, прекрасний цикл життя
можна лише прийняти з радістю.
Багатії такі огидні.
Так.
Якщо я розкидаю мульчу, ти будеш рада?
-Зараз піду розкидаю мульчу. -Боже, ти така довбана дитина.
Добре тобі сидіти у британській вежі.
Люблю це обличчя.
Дякую.
Переклад субтитрів: Сергій Волоконецький