SIMPATIZANTUL
Comandantul vrea să te vadă.
Ultima oară ne-ai lăsat în suspans ca la Hollywood.
Tovarășe comandant, continui povestea din America,
dar inima mi-a rămas acasă.
Las-o! Nu pot să te pierd și pe tine!
BUN-VENIT ÎN OKLAHOMA
Trezește-te, Bon! Suntem în deșert.
În deșertul american adevărat!
Îți plac westernurile.
PAFTALE DIN NORDUL TEXASULUI
Aveți cumva amidon de orez?
Nu. Avem amidon de porumb.
Fiindcă suntem în America, nu în Japonia.
O doză de Cola, 88 de cenți.
Și așa, Man, cu amidonul lui de orez,
și eu, cu amidonul meu de porumb,
scriam câte o scrisoare codată folosind un produs din locul unde ne aflam.
Și un avion de jucărie.
Face 10,62 dolari.
Trimiteam scrisoarea persoanei de legătură din Paris,
așa-zisa mea mătușă pariziancă,
iar persoana de legătură i-o trimitea lui Man la Hanoi.
Îmi încălzea sufletul să știu că Man îmi citea scrisorile
în noul lui birou eficient.
„Draga mea mătușă, e îngrozitor de uscat în Texas,
ceea ce îmi evaporă orice urmă de îndoială privind plecarea de acasă.
Din păcate însă, când am fugit, Bon și-a pierdut familia.
Rachetele sălbaticilor de comuniști nu au cruțat femeile sau copiii.
Au fost înmormântați amândoi în Guam.”
Pentru a-mi scrie mesajul codat,
căutam cuvintele potrivite în cartea aia respingătoare a lui Richard Hedd.
Odată ce găseam cuvântul, notam pagina.
Apoi, ca niște coordonate, număram linia și cuvântul.
GENERALUL PIERDE AUTORITATEA 42 6 6 11 15 13 186 21 10
Patruzeci și doi...
Șase... Șase...
Numerele codului erau dezvăluite cu o pensulă înmuiată în soluție de iod.
Cu trei seturi de numere pentru fiecare cuvânt, trebuia să fii concis.
Până și Hemingway ar fi trebuit să se abțină.
CRED CĂ NU AVEM MULT RĂGAZ
Știri externe.
Au trecut două luni de la căderea Saigonului.
DEGETE FERMECATE DISPOZITIV DE MASAJ
Abandonându-mă împunsăturilor nemiloase ale Degetelor fermecate
și știrilor de seară,
nu puteam să nu mă gândesc la general și la acel incident teribil.
Stați așa, mă scuzați, am uitat.
Saigon, 30 aprilie, ora 08:00.
Trebuie să mă întorc la Fort Chaffee
și să vă povestesc de tabăra de refugiați din Arkansas,
unde am pus prima oară piciorul pe pământ american.
Primii soldați nord-vietnamezi intră în oraș
înghesuiți în camioane care arborează steagul roș-albastru
al guvernului revoluționar provizoriu comunist.
Domnule general, poate că nu e o idee prea bună să vă luați uniforma.
Poporul meu a trecut printr-un chin groaznic.
Dacă își văd generalul iubit purtând uniforma completă,
oamenii vor căpăta putere și se vor liniști.
CU CINCI SĂPTĂMÂNI MAI DEVREME
Vreo veste de la Claude?
Îmi pare rău, nu,
dar a zis că vă va instala familia la LA cât de repede posibil.
Sau agenția de relocare are locuri la Dallas.
Nu, îmi duc familia în însoritul Los Angeles.
Fii atent! Mă ocup eu de mizerabil!
BUN-VENIT, VIETNAMEZI
Și tu? Claude te ajută și pe tine, nu?
Eu nu sunt o prioritate.
Însă, am luat legătura cu un fost mentor de-al meu din Los Angeles.
Nu vă temeți, o să vin și eu în scurt timp.
Categoric. Dacă cumva mentorul tău nu te ajută,
să mă cauți de îndată.
Ce părere aveți de America? Cum v-ați acomodat?
Și voi aveți inundație în camere?
Arătați bine în noile haine americane.
E bună mâncarea?
Dră Xuan, cum vi se pare mâncarea?
De ce n-o guști?
Cum îndrăznești să porți uniforma aia?
- Armata ta coruptă mi-a omorât băiatul! - Adu-mi soțul înapoi! Câine mort!
Adu-mi fiul înapoi!
Scoate-ne din haznaua asta!
Lașule!
Chipiul! Chipiul meu!
Ne-ai mințit!
Intră! Intră aici!
De ce dau vina pe mine femeile astea?
Poate au fost induse în eroare.
Cu privire la ce?
Cu privire la dv și la organizație.
Că am pierdut din cauza corupției și a incompetenței.
Că răzbunarea inamicului a fost alimentată de cruzime și tortură.
Cine? Cine împrăștie minciunile astea?
Știți cum e. Nemulțumiții.
Cei care nu sunt niciodată mulțumiți.
Cineva care mă cunoaște foarte bine mi-a pus gând rău.
Domnule general, femeile acestea sunt doar furioase.
Din cauza viermilor.
Atunci de ce mă atacă? Sugerezi că sunt un vierme?
Atunci de ce se întoarce poporul împotriva mea?
Numai că s-a infiltrat cineva printre noi.
Un sabotor. Un simpatizant.
Un spion!
Un spion?
Un microb care s-a ascuns în avionul nostru!
Dar tu ai ales pasagerii.
Așa că tu o să verifici lista și o să-mi raportezi tot ce găsești.
Faci o verificare de securitate completă. Cauți cu cerul și cu pământul!
Când pe general îl apucă paranoia,
nu te poți pune la adăpost decât ținându-te la distanță.
Din fericire, n-a durat mult până am primit răspuns
de la fostul meu profesor de la facultate,
care a fost de acord să mă sprijine împreună cu Bon.
Perfect, mi-am spus.
O să pregătesc calea,
iar paranoia generalului va trece de la sine.
Cel puțin, asta credeam pe vremea aia.
Nu știu ce să spun, domnule. Să plec de aici înainte dv e...
E întotdeauna nevoie de iscoade.
Ce binecuvântare!
Mulțumesc că ai sfidat timpul și natura.
Cum se poate ca, în ciuda lipsurilor provocate de război,
tu să fii la fel de încântător ca întotdeauna?
Așadar, imediat...
te voi prezenta secretarei mele, care va fi și șefa ta.
Să vedem cum răspunde dra Mori salutului meu zilnic.
Fii atent și ascultă.
Suntem în America.
Dacă nu vreți să vorbiți în engleză, întoarceți-vă în țara dv.
Însă e un privilegiu să te naști japonez, dră Mori.
Te rog, învață un cuvânt din limba ta minunată. Pentru mine.
- Apropo, el e... - Departamentul de Studii Orientale,
biroul directorului.
Cred că e ocupat momentan. Pot să preiau un mesaj?
Nu-i rău, nu?
Ce diferență față de acum zece ani!
Mai ții minte sticla asta?
Mi-ai dat-o în semn de mulțumire când te-ai întors acasă din Vietnam.
După ce a murit mama.
Îți sunt în continuare recunoscător pentru bilet.
Nu ai pentru ce.
Partea faină e că ai ajuns la fix.
Dușmanul încearcă să ne scoată din joc
și să ne alipească departamentului de Studii Asiatico-americane.
Vai de capul nostru!
Pentru că cică suntem coloniști și imperialiști.
Se opun folosirii cuvântului „oriental”,
care e derivat din latină, din „soare-răsare”.
Și-atunci spune-mi, ce poți să ai cu răsăritul de soare?
Tu ești oriental.
Pe jumătate.
Fix ce ziceam și eu.
Simbioza perfectă între Orient și Occident.
Nu cred că mă văd așa.
Am o idee. O să-ți prindă bine. Am putea spune că e chiar terapeutic.
Terapeutic?
Așadar...
În partea stângă,
vreau să-ți treci toate calitățile orientale.
Iar în dreapta, fă o listă care să contrazică acele calități.
Deci cele occidentale.
Ți se vede moștenirea orientală la năsucul cârn,
iar partea occidentală se vede în privirea lucidă a ochilor gri-verzui.
Corciturile sunt viitorul, dragul meu băiat.
Mâine-seară organizez o mică petrecere, o serată,
să găsesc donatori pentru programul nostru. Hai și tu!
Da. Hai să vedem.
Câteva haine puțin purtate. Ia-le dacă vrei.
Iartă-mă, nu vreau să... Defilez dezbrăcat prin fața ta.
Și mai am o geantă cu...
Apropo, aici ai adresa croitorului meu.
Dacă ai nevoie să facă ceva modificări, îl găsești acolo.
Nu credeam că citești așa ceva.
Ce anume?
Mizerii rasiste.
A venit un reporter.
- Un reporter? - Pentru un interviu.
Am interviu?
Ai simțit sprijinul și solidaritatea studenților americani activiști?
Nu prea.
Participam cu toții la proteste. Eram de partea voastră.
Chiar? Și care parte era asta?
Partea poporului vietnamez.
Care popor? Poporul din nord sau poporul din sud?
Amândouă, cred.
Doar arătăm cu toții la fel, nu?
Aș putea face parte din Viet Cong și n-ai ști.
Sub acoperire. Cum ai putea să-ți dai seama?
Bineînțeles că nu sunt. Iubesc America.
Ai ucis vreun om?
Cu mâna mea?
Nu. N-am ucis oameni.
Ai mai fost în SUA, la studii.
Cum e să te întorci după zece ani?
Sunt exilat din țara mea.
Mi se pare că am dat speranța pe disperare.
Zâmbește.
Doamnă, nu vă supărați. Puteți ieși puțin din cadru?
Schimbă cadrul, scumpete.
„Draga mea mătușă, am ajuns în sfârșit la Los Angeles,
unde stau într-o căsuță pitorească în centrul orașului.
Nu e aproape de nimic anume, dar e îngrijită.
Încă fac tot ce pot să am grijă de Bon, însă nu e ușor.
Abia vorbește.
Mă feresc să folosesc asemenea limbaj cu dumneata,
dar nenorocitul nici nu se spală.
Adică jeg peste jeg, până...”
Temă de la domnul profesor Hammer.
O listă în care să-mi compar calitățile orientale cu cele occidentale.
Fii atent, îți dau un exemplu.
Latura mea occidentală e vorbăreață, pe când latura mea orientală este... cum?
Tu ce zici? Ghici.
Cum e latura mea orientală?
Da, exact.
E răspunsul corect.
- Alea din părul tău sunt bețișoare? - Jet!
Un ou umplut?
Toate petrecerile profesorului Hammer încep cu ele.
Îi place să se compare cu un ou.
Cum adică? Alb la exterior și galben la interior?
Domnule căpitan! Căpitanul meu! Ai reușit să vii. Fabulos!
Ce aranjat e! Vă rog, el este tânărul protejat de care vă povesteam.
Mamă vietnameză, tată francez.
O combinație minunată, după cum vedeți, însă complicată.
N-am dreptate, dragul meu?
De-ai știi câtă dreptate ai!
I-am dat tânărului căpitan tema
de a-și nota trăsăturile occidentale și pe cele orientale.
Pentru a vedea dacă poate dezlega
nodul complicat al contradicțiilor din mintea lui.
Ne spui ce ai descoperit?
Geoff, poți să oprești muzica?
Da, trebuie să oprim.
Contradicția.
Toate problemele au fost iscate de contradicție.
Latura mea occidentală vede contradicția ca pe ceva de depășit.
Însă latura orientală o vede ca pe ceva ce trebuie suportat.
Așadar, latura mea orientală nu se teme să accepte contradicția
când se trezește în fața unei răsturnări de situație și spune:
„Mă așteptam la asta.”
Latura occidentală zice: „Poftim? De ce mi s-a întâmplat asta?”
Și pe dată începe să analizeze.
Latura orientală...
se simte...
confortabil în mijlocul oamenilor.
Însă latura mea occidentală e mereu pregătită să capteze atenția.
Gândesc în variantele fie/sau cu partea mea occidentală
și în variantele ambele/și cu cea orientală.
Drept urmare, jumătate din mine prețuiește independența,
pe când cealaltă jumătate apreciază interdependența.
- Latura mea orientală nu e... - Bine.
Cred că am înțeles cu toții. E minunat.
Da.
Nu-i așa că e minunat?
Și, domnișoară Mori...
Mă scuzi, m-a distras chimonoul tău.
Hai puțin. Nu te supăra, nu durează mult.
Răscroiala tradițională japoneză a gulerului, unaji,
e una dintre cele mai erotice părți ale corpului omenesc.
Și le plăcea să-și arate părțile erotice unor străini.
Ce vreau să spun e că ar trebui să înveți
- ...despre moștenirea ta. - Dle profesor, sunt din Gardena.
Nimeni nu-l întreba pe JFK dacă vorbea galica și mânca în fiecare zi cartofi.
Se poartă în continuare ca un suzeran feudal.
Suntem în anii 1970.
Am dezamăgit cu unaji? Nu-l admirai cu entuziasm pe furiș?
Nu am putut să-i comentez.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Îți joci rolul impecabil.
Rolul de proaspăt imigrant.
Ești foarte directă. O trăsătură neorientală.
Eu sunt americancă.
Știu ce faci.
Văd cum te porți în preajma dragului nostru profesor.
Zâmbitor, ca studentul asiatic silitor de pe vremuri.
Recunosc costumul.
Mă rănești, domnișoară Mori.
Dar rezist.
Când mă trezesc în fața unei răsturnări de situație, spun:
„Mă așteptam la asta.”
Ce ascunzi?
Ți-e foame?
- Nu, mulțumesc. - Haide, gustă.
Nu mă dau în vânt după cefalopode.
Cefalopode? Dar ce ai?
Nu-ți plac ouăle, nu mănânci calmar...
N-ai aflat? Noi, asiaticii, cică mâncăm de toate.
Vai de mine!
Bunătăți de la tatăl tău.
Știu că o să regret că ți-am povestit.
Acceptă-ți latura occidentală.
Mărturisitul secretelor e cel mai incitant lucru din lume.
Mama pregătea o masă specială cu calmar.
Abia după ce le-a scos măruntaiele
și-a dat seama că nu mai avem sos de pește.
Ea a dat fuga la piață, iar eu am fost lăsat singur, în mod neglijent.
Doar eu și calmarul.
Nu mai spune! Se poate face așa ceva?
Am făcut un semn pe partenerul violat
pentru a avea grijă să nu-l mănânc din greșeală după ce era gătit,
însă și un băiat de 14 ani ar trebui să aibă destulă minte să-și dea seama
că, și dacă nu îl mănâncă el, îl va mânca altcineva.
- Pe care să-l iau? Pe ăsta. - Mamă, nu!
- Sigur, unii ar considera povestea... - Dezgustătoare.
Știi ce e dezgustător? Masacrarea a trei milioane de oameni.
Tortura e dezgustătoare. Dar masturbarea?
Sigur. I-am tras-o unui calmar și mi-a plăcut.
Nu mi-e rușine. Cred că lumea ar fi un loc mai bun
dacă roșeam la cuvântul „crimă” la fel de des cum roșim la „masturbare”.
Vreau să fii complet sincer cu mine.
De atunci, cu câți calmari ți-ai mai tras-o?
Futăciosul de calmari! E un futăcios de calmari. Ticălos pervers!
Trebuie să intervin.
Ce anume urmăreai aici?
Oare pierdeai din vedere misiunea?
Nici pe departe.
Din contră chiar, am muncit din greu în primele șapte săptămâni la Los Angeles,
adunând informații, explorând fiecare cotlon
și aflând tot ce se poate...
despre ținutul bizar și bogat în care mă aflam.
Și îndrăznesc să spun că nu am pierdut misiunea nicio clipă din vedere.
Lana!
Bun-venit la Los Angeles, doamnă!
Mulțumesc.
Domnule general, bun-venit în noua dv casă!
Domnule general?
Dezgustător!
ZECE ZILE MAI TÂRZIU
Aici, domnule maior. De ce nu reușește niciun agent secret să nimerească casa?
Doamnă! Și domnule căpitan... Se pare că am nimerit bine.
Am venit să îi prezint omagiile domnului general.
Domnului general? Adică celui care a fost cândva generalul.
Ce știe el de gătit? Sau de curățenie?
Generalul e trecut în rezervă.
Toată trândăveala din ultimă lună l-a epuizat.
Hai altădată.
Durian! Am căutat peste tot.
De la piața chinezească, nu? Ar trebui să merg și eu.
Mama face un orez cu durian absolut delicios.
- Ce mai face mama ta? - Îi e dor de casă, din păcate.
Ca nouă tuturor, de altfel.
Pentru dv. Un mic cadou de acasă.
De unde le-ai făcut rost? Nu se vând aici.
Nu uitați, doamnă, am fost cândva agent de elită al Poliției secrete.
Salut!
Ai rezolvat?
Cu ce?
Cu ce am discutat în tabără, fir-ar să fie!
Nu ți-am spus să închizi geamul când fumezi?
Mă refer la spion.
M-am gândit la asta, dle general, și...
poate nu există niciun spion.
Ce vorbești? Clar că există.
Dar de unde sunteți așa sigur?
Aveți pe cineva acasă care să confirme?
Mergeam pe trotuar și știi ce mi-a căzut în față?
Un capac de vas de toaletă.
Chestia aia albă de porțelan.
Era grea tare.
Și a căzut tocmai de la al cincilea nivel.
Nu pricepi?
Tentativă de asasinat.
O să cercetez.
Nu doar cerceta.
Vânează-l pe trădător. Dezactivează activitatea rebelilor.
Neutralizează amenințarea.
M-ai înțeles?
Da, să trăiți!
Desigur. Mă descurc.
Poftim?
Ai fost cam distras în ultimele săptămâni.
Ești mișto.
- Ești cea mai mișto femeie din lume. - Știu.
- Trebuie să mărturisesc ceva. - Îmi plac mărturisirile.
Știi că te pricepi foarte bine să asculți?
Cum mijești puțin ochii când zâmbești, cum dai din cap a încurajare...
Lași oamenii să creadă că ești perfect de acord cu totul
fără să spui o vorbă.
Cum e mama ta?
Mama?
Mama e moartă.
Îmi pare rău.
Era dintr-un sătuc din nord.
Nu a putut merge la școală.
Era catolică devotată.
Făcea minuni în bucătărie.
- Mai ales cu calmarii. - Cu calmarii?
A fost profesoară bună pentru fiul ei.
Nu pare să avem cea mai mică chestie în comun.
Dar se spune că bărbatul e atras de o femeie
dacă are cel puțin o trăsătură importantă în comun cu mama lui.
- Poate că nu e adevărat. - Sau poate că e.
Trinh, o fostă iubită din Saigon...
pronunța vocalele fix ca mama.
Iar Nicole, iubita mea de la facultate, aici, în SUA,
avea degete lungi ca mama.
Iar tu... Tu și mama...
aveți același optimism ascuns.
Nesăbuit, dar superb.
- Domnișoară Mori, cred că... - Sofia. Ne-o tragem de ceva vreme.
Sofia...
cred că mă îndrăgostesc de tine.
Mișelule! Mi-ai furat mărturisirea.
Ascultă... Dacă ne implicăm...
- Nu suntem deja implicați? - Implicați emoțional.
E doar sex.
Am 46 de ani. Toată viața am făcut numai cum am vrut.
Nu o să mă schimb la vârsta asta.
Dacă vrei să te îndrăgostești, treaba ta.
Dar singura iubire în care cred eu e iubirea liberă.
Cu alte cuvinte, iubirea asta...
nu costă nimic.
Bună!
- El e Bon. - Fratele de cruce.
Parcă te duseseși să bei ceva cu Hao.
- Nu m-am dus. - De ce?
- Fiindcă generalul... - Ce? Ce-i cu generalul?
- Mi-a cerut ajutorul. - Poftim? Ție?
Cu magazinul pe care îl deschide.
Te-a trimis la cumpărături?
Pentru magazin. Pentru magazinul de băuturi.
Se pare că generalul nostru deschide un magazin de băuturi.
Dragul meu nepot, Mă bucur să aud că ești...
Concentrează-te. Nu-l subestima vreodată pe general.
Îți amintești cum i-a trecut dezgustul că ești metis
atunci când și-a dat seama că îi poți fi util?
Face orice trebuie ca să își atingă scopul.
Să nu-l iei în serios ar fi o mare greșeală.
Îi urmărim comunicațiile cu contactele lui.
Ai grijă, prietene.
Cine m-ar putea cunoaște atât de bine?
Nu ați executat niciodată pe cineva în stradă. Nu-i așa?
Nu, nu spun că am făcut așa ceva.
MĂCELAR
Dar ce făceam noi în Saigon...
Cum poți să fii atât de încet?
E scris în engleză. Ar putea fi doar un dobitoc rasist.
Nu. Cineva continuă să mă submineze la fiecare pas.
Ar putea fi armeanul de la magazinul de băuturi din vecini.
Vrei să spui că proprietarul armean al magazinului de băuturi din LA
a conspirat împotriva mea
și le-a pus pe femeile din tabăra din Arkansas să arunce cu papuci în mine.
Azi e singura ta șansă să-mi recimentezi poziția de conducere
din rolul de director de comunicare.
Poftim?
Tocmai te-am numit.
Spală pistolul!
Salutare!
Cum pot să fie atât de fericiți?
Cum pot să fie așa veseli
că și-au abandonat țara ca niște lași și au venit aici?
Au fost cândva soldați.
Mai încet!
Și de ce-i așa gras idiotul?
- A fost gras dintotdeauna. - Dar nu chiar așa gras.
Zâmbiți!
Haide!
Pentru ce toate pozele astea?
Ce-i așa minunat la petrecerea asta pentru niște lași?
Generalul mi-a dat un ordin.
Zâmbește, guștere!
Haide, Bon...
Generalul a spus că petrecerea asta e baza
pe care ne vom construi a doua casă, în America.
Nu există o a doua casă.
Casa e casă pentru că e singura care există.
Ca să vezi! Tran Thuyet Son.
A trecut ceva timp de când mi-a mai rostit cineva numele cu accentul perfect.
Acum mi se zice Sonny.
Ca Sonny Bono?
Când ne-am văzut ultima oară?
La seminarul pentru consiliul studenților vietnamezi?
- Unde ne-am contrazis. - Unde ne-am certat
pe citatul lui Ho Chi Minh,
„Nimic nu e mai prețios decât independența și libertatea”,
și aplicarea lui vizavi de națiunea noastră.
Țin minte cum te-ai ambalat și te-ai apucat să țipi: „Nimic! Nimic!”,
aruncând cu manualul.
I-ai rupt cotorul.
Știi ce? Pe atunci te consideram student cu bursă CIA.
Foarte amuzant!
Ce te aduce aici?
Fugi de muson și te bucuri de soarele Californiei?
Da. Recunosc, tabără mea a pierdut. Ești mulțumit acum?
Nu sunt tocmai fericit,
dar cred că au o șansă la independență și libertate
acum că America s-a retras în sfârșit.
Și atunci de ce nu te duci înapoi, să reconstruiești țara cu ei?
Da, acum ești american. Nu vreau să te jignesc.
Cred că am tot dreptul să am păreri despre țara mea natală.
Sunt la fel de vietnamez ca tine.
- Fiindcă ți-ai păstrat prenumele? - Aș putea chiar spune...
că sunt mai vietnamez decât tine.
Biologic vorbind.
Nu vreau să te jignesc.
Ce te aduce aici?
Mă interesează povestea umană.
Nicio poveste nu e prea neînsemnată.
Apropo, numele...
Îi înțeleg patriotismul, dar, în America, galbenul nu înseamnă nimic bun.
Ca urina.
Comerciant asiatic fiind, își cam taie singur craca de sub picioare.
Să nu-i spui generalului.
Ar trebui să discut cu lumea.
Mai am.
Știu că au existat momente de deznădejde.
Și de unde știu? Pentru că le-am trăit alături de voi.
Ați auzit cu toții zvonurile și nu o să le neg.
De când am sosit în țara aceasta...
am fost, cum să spun, „amețit” de dimineața până seara.
Dar, în cele din urmă, soția mi-a spus ceva ce m-a zguduit.
Am ridicat capacul tomberonului să arunc sticlele de băutură,
când mi-am dat seama ce risipă e.
Iar acum vedeți consecința logică a acelei revelații.
Să scăpăm de obicei, dar nu și de sticle.
Ce mi-a spus soția în ziua aceea?
Mi-a spus...
„Scumpule, nu uita cine ești.”
Armata noastră a pierdut.
Mai avem șobolani care vor să părăsească corabia?
Corabia asta nu se scufundă, domnule.
Probabil că ați văzut mâzgăleala urâtă
de pe zidul clădirii.
Din nou, imaginea din acea fotografie cunoscută
e folosită împotriva noastră,
pentru a ne face să arătăm ca niște măcelari.
Așa ne vede America.
Dar noi știm că e o minciună.
Știm că omul care a fost împușcat era un criminal.
Iar acum, unul de-al nostru...
folosește imaginea pentru a vinde aceeași minciună.
- Exterminați gândacul! - Ucideți viperele!
- Omorâți șobolanul! - Tăiați-i gâtul!
Tăiați gâtul spionului! Tăiați gâtul spionului!
Cine crezi că e?
Cine să fie?
De ce crezi că așteptăm aici? Mă refer la spion.
- Nu-mi pasă. - Evident.
Dar, oricine ar fi, trebuie ucis.
Mulțumesc pentru răspunsul elaborat.
Și-am ajuns și aici.
M-am tot uitat la știrea cu ultimul elicopter
care decola din baza americană, sperând să te văd urcând în el.
Îmi pare rău că nu te-am căutat.
Evacuarea m-a dat cu totul peste cap.
Nu am putut s-o iau pe Ý Vi.
Casa ei era goală.
Am bătut districtul pe Harleyul generalului,
am căutat-o pe fiecare stradă, în fiecare cotlon, pe fiecare alee...
În zadar.
Ultimul elicopter se pregătea să plece.
N-am mai plâns de 30 de ani după o fată, dar Ý Vi...
Îmi pare rău să aud.
Da. Așadar...
N-a fost deloc frumos
cu toți colegii tăi aruncând cu rahat unii în alții.
Numai spionul spune că nu există niciun spion.
Uite ce cadou mi-a făcut Claude. Un Auto Mag de 10,9 mm.
Are cineva ceva împotriva unui pahar să sărbătorim?
Ție pare că ți-ar prinde bine.
E maiorul Oanh.
Oanh?
Spion?
Care dintre cei doi Oanh? Bețișorul?
Gălușca.
- Oanh cel gras? - Da.
De unde ți-a venit ideea asta?
E implicat în ceva afaceri.
Ce fel de afaceri?
Cred că ceva cu dulciuri.
Dulciuri?
Ceea ce înseamnă că are oameni de legătură în Saigon.
Mi-a spus că și-a folosit relațiile din Poliția secretă ca să le facă rost.
Oanh cel gras care primește niște dulciuri inofensive.
Nimeni nu ar bănui nimic.
Familia tatălui lui se trage din China.
Toată lumea știe că nu te poți încrede în neamul ăla.
Nu detectez niciun mesaj în gust.
Dar e prea gras să fie spion.
Poate, poate, poate.
Însă există avantaje când un spion arată nevinovat.
E greu de spus. Am putea verifica la Saigon.
Și tu ai fost pomenit o dată.
Serios?
Da. Amuzant, nu?
Da, foarte amuzant.
Cum se poartă profesorul Hammer? Bine?
- Sigur. - Super!
- Pot să te întreb ceva? - Bineînțeles.
De ce nu l-ai scos pe general mai repede din tabăra de refugiați?
- Aștepta lângă telefon. - Da, știu.
Nu știu. Voiam să fie recunoscător Americii.
Uneori e bine să le reamintești oamenilor cât de mult îți datorează.
Seară bună, copile!
- Lasă-l... - Mă duc să răspund.
Nu-l băga în seamă, nu-i nimic.
- Sunt încă la serviciu. - Aproape terminasem.
Departamentul de Studii Orientale, biroul directorului.
Da.
Da, o secundă.
Cică e șeful tău.
- Poftim? - Credeam că eu sunt șefa ta.
Alo?
Îl mai știi pe prietenul nostru chinez? Amatorul de dulciuri?
Am făcut niște cercetări și se pare că rudele lui rămase acasă
sunt bine-mersi și în siguranță.
În timp ce toate rudele noastre au fost închise
în așa-zisele tabere de reeducare!
Noi murim de foame!
Fă-ți datoria!
OMOR
SĂ-L OMOR PE MAIOR?
Omoară-l, în morții mă-si! Idiotule, nu așa înjunghii.
Mai cu putere!
Mori!
- Mănâncă. - Nu mi-e foame.
- Trebuie să mănânci. - Ba nu trebuie să fac nimic.
Dacă nu mănânci, o să te îmbolnăvești.
Atunci o să mor. Dă-te la o parte.
Când te-ai spălat ultima oară?
Nu mai țin minte.
Ți-a zis generalul cum miroși?
Niciodată. Dă-te!
Puți ca un șobolan.
Ai puțină considerație pentru colocatarul tău.
Da, cum ai avut tu când ai adus-o aici pe doamna aia japoneză?
Sau chineză, coreeană, ce-o fi.
Asta e o chestiune personală.
Am trecut peste faptul că ai făcut-o aici, de față cu soția și copilul meu.
Nu am făcut-o aici.
Am făcut-o în dormitor.
Bon... Bon, trebuie să mergem.
Bon, mergem.
Ascultă-mă. Am nevoie de ajutorul tău.
Maiorul Oanh e spion.
Cine zice?
Generalul.
Care Oanh? Gălușca?
SĂ-L OMOR PE MAIOR?
Să-l omor pe maior?
Cu asta te pot ajuta.
HAPPY BURGER DIN 1935
Traducerea: Raluca Dragomir