SYMPATIZANT
To byla na delší dobu poslední chvíle, kterou si zřetelně vybavím.
Budu pokračovat, ale předem varuji, že budu mít okna.
Stop. To byla paráda!
Máme to, panstvo! Skvělý.
Jeden za všechny, všichni za jednoho!
Jeden za dva, dva za jednoho.
Dva?
Kde je Man?
Man?
Man je doma. Vzpomínáš si?
Doma...
Jo, nejspíš v lágru.
Komouši ho určitě zabásli.
Ale Man je mazanej hajzlík. Možná se z toho vykecal.
Byli jsme na hřbitově...
Jo, už si vzpomínáš.
Rozbombardovali hřbitov.
A krev... byla tam...
Rozbil sis hlavu.
Převezli tě do L.A. Ten debil tě pěkně zrychtoval.
- Debil? - Kdo asi?
- Tenhle debil. - Tenhle debil.
Saďour jeden.
Pomocný režisér řval, ať to odvolá.
- Ale ten zmrd tvrdil, že ho neslyšel. - Ani hovno.
Sklapněte už!
Bože. Hlavní je, že ses probral, kápo.
- Je ti líp? - Určitě.
Dej mu toho buvola.
Přinesli jsme ti dárek.
- Dělali jsme ho sami. - Je moc hezký.
Líbí se ti?
Za to, jak ses o nás hezky staral.
Je z toho náhrobku se jménem tvé mámy.
Aspoň doufáme, že je z něj.
Ze hřbitova zbyla jen hromada suti.
To by stačilo.
Táhli jste se sem jen kvůli buvolovi...?
To je maličkost.
Natáčení skončilo, stejně jsme jeli domů.
Měli jsme to cestou do Disneylandu.
No tak, nebreč.
Půlčík s třinácti kaďáky! Půlčík s třinácti kaďáky!
Co se stalo?
Ten je tutově z Vietkongu. Možná je to ten, který mi zabil tátu.
Byl to Vietnamec. Jako my.
Šli po něm jako po tobě.
Po mně nikdo nejde.
"Půlčíku!"
Nemám ničeho půl. Mám od všeho dvakrát tolik.
Proto jsi dostal tak naloženo?
Chceš se prát?
Chceme se prát za tebe.
Když se spolčíme, neskončíme jako on.
Bone, co ty na to?
Přijmeme ho za plnohodnotného člena.
Jsem pro.
Četl jsi Tři mušketýry?
Jeden za všechny, všichni za jednoho.
Proč brečíš?
To přejde.
Pane, tady se nekouří.
Ano, ano.
NED GODWIN DO KONGRESU
UZDRAV SE
ASPOŇ VÍM, ŽE ŽIJEŠ. SOFIA
Co tím myslí?
Proč posílá ten pichlavý chuj?
Nevolali jsme si.
Máš hlavu na maděru, to pochopí.
Jak se daří?
Jde to.
To je mrzuté.
Pardon, vy jste kdo?
Zastupuji studio, jak vám Violet právě vysvětlila.
Předně vás chceme ujistit, že studio uhradí veškerou zdejší péči.
Nicos mě poslal za sebe. Nemohl přijet, ale srdečně pozdravuje.
Soudě dle lékařských záznamů jste utrpěl nadýchání kouře,
pohmožděniny a popáleniny.
Ovšem počítačová tomografie byla čistá, tudíž jsme z obliga.
Studio vám nicméně přesto nabízí
jednorázovou kompenzaci za případné nelékařské újmy na zdraví
a dosud nespecifikované psychologické následky.
- Tohle má být omluva? - Ne.
- Tohle jsou tři tisíce dolarů. - Což je štědrá nabídka.
Vězte, že bychom vám rádi dali víc, ale je těžké si prosadit vyšší odškodné,
když nedošlo k drastické újmě.
- Drastické? - Třeba k ztrátě oka či palce.
- Jenže já utrpěl drastickou újmu. - Jakou?
Asi... jsem přišel... o rozum.
Ani nevím, kým vlastně jsem.
- Takhle už dál žít nemohu. - Celá moje bejvalka.
Přišel jsem o sebe sama. Je to málo? Tohle nejsem já.
Bohužel pro vás je sebeuvědomění v očích zákona nehmotné.
Zákona? Promiňte, co jste vlastně zač?
- No... - Dělá právníka pro studio.
- Říkali, že bude zmatený. - O právníkovi nebyla řeč.
Šek si strčte někam. Chci omluvu.
- Od Nicose. - Zkusit to můžu, to ano.
A 30 tisíc.
- Pět tisíc. - Kdyby tu šlo jen o mě,
pět tisíc by stačilo, ale jako Asiat...
- Rodinné závazky. - Přesně tak.
Pro vaše lidi je rodina vším. Chápu, jsem Ital. Sedm tisíc.
Až se rozkřikne, že jsem dostal odškodné, hned se budou strýčkové s tetami hlásit.
Tudíž jen kvůli nim nemohu přijmout méně než 20 tisíc.
Za ztrátu prstu platíme 15 tisíc.
Za 20 byste musel přijít o ruku.
Nebo o nohu. Nebo o ekvivalent v životně důležitých orgánech.
O jeden až dva z pěti smyslů. Ne, ne, ne. Deset tisíc.
Víc opravdu nesvedu.
Co jste říkal? Najednou nějak špatně slyším.
15 tisíc. Berte, nebo ne.
Hotově.
A Nicos se mi omluví.
15 tisíc babek a historicky první omluva od Nicose Damianose.
Slušné bolestné za rozum.
Pojďte už.
Jdeme.
Drž se nás, pane "dvakrát tolik".
Netoulej se sám. Ztratíš se.
Nazdar.
Vypadáš děsně. Jako květinka, kterou zpustošily mšice.
- Jak dlouho tu jste? - Dost dlouho.
- A to jste se tu kochal? - Co jsem měl s tebou dělat?
To samé, co posledních jedenáct let.
Vytáhl jste mě z vesničky, poslal mě na jih na školu
- a tlačil, do čeho nechci... - Občas je třeba zatlačit.
Omlouvám se. Mám v hlavě jako po výbuchu.
- Doslova. - Nefňukej mi tu.
Popáleniny už se ti skoro zahojily.
- Chcete mě poslat zpátky do terénu? - Generál nezahálel, stručně řečeno.
Ani za mnou nebyl. Jak se má?
Generál? Řekněme, že se mu daří.
Bohužel se mu především daří dělat rozruch.
- Mám mu zavolat? - Ne, podepíšeš reverz.
Invalidování ti vůbec nesluší.
- Prosím? - Prý se ti stýská po domově.
Tak prosím.
Na místě dostaneš lahvinku šampíčka.
A údajně bývají na programu různá překvapení.
Blahopřeji k vykurýrování.
Sním o tom, že se vrátím domů.
Tam, kde jsem se narodil...
Sním o tom, jak bloumám ulicemi naší překrásné země...
kde již střelbu není slyšet...
přes radostný jásot.
Vím, že o tom sníte též.
Proto jsme se tu sešli.
A ač se fyzicky domů vrátit nemůžeme,
vraťme se aspoň...
do FantAsie!
Saigon, naše město temnoty, se opět promění...
v město hvězd.
Dámy a pánové!
Přivítejte se mnou anděla, který nás vezme domů...
Que-Linh!
O domov bychom nepřišli, kdyby nám ho místo nářků pomohli vybojovat.
Mlč, chci ji slyšet.
Počkat, nechal jsem se unést. Přeskočil jsem celou jednu část.
Mysl možná utrpěla šrámy, ale ujišťuji vás,
že když jsem odešel z nemocnice, mnohem víc mě tížily šrámy na svědomí.
Za činy v zájmu naší věci jsem se nekál,
ale řekl jsem si, že bych mohl zmírnit následky přerozdělením majetku.
Snad víš, co děláš.
To je hrozně moc.
Jednou mě manžel vzal kolem ramen
a řekl mi, že být míšencem je devizou, ne břemenem.
Jsem mu zavázán.
Mně zase říkával:
"Kapitán má úžasný talent. Dokáže přečíst nepřítele."
Přijmu tedy váš dar.
Ale nemohu si nechat peníze za manželovu smrt pro sebe.
Naložte s nimi, jak chcete.
Generál prý něco chystá.
Něco velkého. Chce nám navrátit domov.
Předejte mu ty peníze na jeho plán.
Navrátit domov?
Povídá se to. Co má Madam restauraci.
Madam má restauraci?
Manžela by potěšilo, že ty peníze půjdou na dobrou věc.
Víte...
Nevěřím policistům v tom, jak manžel zemřel.
Patřil k elitě tajné policie.
S jeho výcvikem by si na něj nějaký rasista nepřišel.
Kapitáne...
Jsem si jistá, že to souviselo s generálovým plánem.
Za jeho smrtí stojí ďáblové z Hanoje. Jistě to napadlo i vás.
Nepřátele máte prokouknuté.
A proto chci tyhle peníze věnovat generálovi na jeho operaci.
Jen ať sokové vědí, že se nevzdáme.
Ani když nám seberou špičkového důstojníka.
Prosím, dejte mu je.
A s tímhle já musel žít.
Boha jeho, ta ženská všechno rozfofruje.
Sušenky "Pailles d'or"?
Děkuji.
Jak jsem se již zmínil, s těmito francouzskými sušenkami
mám spojené temné vzpomínky.
PHO OD MADAM
Chutná ti?
Vyprávěl jsi, že maminka dělala tlustší nudle.
- Máš radši tlustší? - Madam.
Co se nudlí týče, neexistují jediné správné. Hlavně když chutnají.
Ochutnej čerstvé cha giò.
- Máme pracovní poradu. - Nech ho najíst.
Nevidíš, že ještě jí? Chci vědět, co řekne na mé cha giò.
Všichni víme, že je umíš.
Našincům chybí chuť domova.
- Vynáší to dobře? - Dost. Postačí nám to.
Postačí na co?
Kdo všechno o tom ví?
Počítám, že celá restaurace.
Milenky si držíme v tajnosti lépe než tajemství.
Vážně je to dobrý nápad?
Dovolit jim, ať o tom mluví.
Máme plno, protože lidé jsou natěšení nejen na pho.
Chtějí přispět revoluci.
Dávám jim naději.
A jsou si vědomi toho, že ona revoluce na dobytí Vietnamu
bude vojenskou operací?
Ne, prozatím si myslí, že jde jen o kampaň. Povědomí a agitace.
- Claude s tím souhlasí? - Claude?
Byl za mnou v nemocnici. Mám zjistit co a jak.
- Takže špiclovat? - Takhle to nenazval.
Řekni mu, že zadarmo nešpicluješ.
A když zaplatí, peníze mi předáš. Budou se hodit na mou operaci.
Jistě tě mrzelo, že jsem nepřijel. Obzvlášť když Claude ano.
Upřímně... nešlo to, protože...
Pane, říkal jsem Laně, aby se vrátila. Přísahám.
Nikdy bych si...
Moc mě to mrzí.
Nabídl jsem finanční odškodnění od studia majorově manželce,
ale ona...
vám je chtěla předat na dobrou věc.
Cože?
Proč jsi mu nabídl peníze, pro které jsi málem zemřel?
Proč bys jí nabízel peníze, pro které jsi málem umřel?
Co jsem měl dělat?
Netušil jsem, zda se ta sobecká žena na svůj dar generála nezeptá.
Tak tobě jí bylo líto?
Ano, a je mi to líto.
A představte si, jak bylo mně.
Mé bolestné padne na jeho blbou misi!
Taková srabárna. Já věděl, že jsi v nitru slaboch.
Měl pravdu! Proč jsi za ní vůbec šel?
Když si vezmu, co všechno jsme za to mohli postavit.
To už je jedno. Využiji je zodpovědně.
Tvé bolestné skončilo v dobrých rukou.
Nejdou vám špatně hodiny?
Dej si odchod.
Byl jsem ve špitálu.
Řekli mi, že už tě pustili.
Naštěstí tady se teď schází všichni Vietnamci.
Co jsi dělal ve špitále?
Přišel jsi na návštěvu?
A co je na tom špatného?
Ležel jsem tam tři týdny. Měl jsi času dost.
V naší komunitě...
- se cosi šušká. - Vietnamci a šuškanda?
Říká se, že prý generál dává dohromady nějakou šílenou
"tajnou operaci".
Chce dobýt Vietnam.
- O tom nic nevím. - Nehraj to na mě.
- Jsi jeho nohsled. - Který byl tři týdny upoután na lůžko.
Krom toho, i kdybych něco věděl, myslíš, že se svěřím komunistovi?
- Já jsem snad komunista? - Nejseš?
Ptám se kvůli reportáži. Kuje generál nějaké pikle?
I kdyby kul, budeš poslední, komu to řekne.
Krmí je falešnou nadějí.
Nařídit hodiny na saigonský čas je hodně ubohý.
Válka skončila.
Je po všem. Už není co dobývat. Ani Američani komunisty neporazili.
Války neumírají. Jen zadržují dech.
Nejsem tvůj nepřítel. Snad to jednou pochopíš.
Sonny, tak jsem tě ani nebral. Jak tě to vůbec...?
FANTASIE HOLLYWOOD
Přivítejte se mnou anděla...
který nás vezme domů.
Que-Linh!
To mě poser!
Co ta tady...?
Koukám, že na zpěvu zapracovala.
Dámy a pánové,
dnes mezi nás zavítal nesmírně vzácný host.
Jsi tu poprvé, že?
Je mému srdci blízký. A věřím, že nejen tomu mému.
Je to milý, velkorysý muž, který se potýkal s diskriminací jako my,
ale překonal ji šarmem a důstojností. Dámy a pánové...
Jamie Johnson!
Pojď k nám.
Dobrý večer, panstvo. Děkuji.
Omlouvám se.
Que-Linh mě sice učí, ale má vietnamština je marná.
Jaká "Que-Linh"?
Kdo se má soustředit s tak půvabnou učitelkou?
Doufám, že jednou vám budu moct zazpívat vietnamsky,
ale zatím vám musí stačit tohle.
Každičkou noc spolu
Dnes však jen já sám
Když jsme šťastní, měsíc prozáří noc
Smutek jej však zahalí
Pohleď na město hvězd
Tolik vzpomínek tu spolu máme
Láska v srdci velkoměsta
Je bohužel navždy pryč
Pohleď na město hvězd
Ladí jim to spolu.
Tolik vzpomínek tu spolu máme
Láska v srdci velkoměsta
Je pryč
Bohužel
Lano.
Ještě k tomu filmu.
- Neměl jsem právo... - Ztrapnit mě jako ještě nikdo v životě?
Jo, tak nějak.
Karma ale zapracovala rychle.
Taky se omlouvám.
Mohla jsem přijít na návštěvu.
Jsme si kvit?
Jasně.
Zatímco ty jsi u filmu zjevně dospěla, já byl zase kluk.
V kulisách vesničky jsem se okamžitě přenesl zpátky do dětství.
K mamince.
Promiň mi to.
Potřebovala jsem alias, aby mě naši nenašli.
S tvou matkou to nijak nesouvisí.
Vybrala jsme si to jméno, protože to byla má první filmová role.
Jamie čeká venku. Půjdeš s námi na večeři?
Opravdu? Bez křena se nenajíte?
Křena?
Prosím tě. Já a Jamie?
Jen si to užijte. Někdo už na mě čeká.
Vím, že dialektickému materialistovi nepřísluší stavět oltář pro zesnulé.
Ale píšu zcela otevřenou zpověď,
aby bylo zřejmé, jaká hromádka neštěstí jsem tehdy byl.
Proč už k nám nechodí ta pichlavá čubka?
Má hodně práce.
Na co máš holku, která se o tebe nepostará, když máš rozbitou hlavu?
Musím pomáhat generálovi. Nemám čas ještě na tebe.
Nepotřebuju chůvu.
Bone...
Ta "tajná mise" je tak tajná, že k ní nikdy nedojde.
Taková kravina.
Měl by sis vrznout.
Pan Hollywood.
- Proč jsi nezavolal? - Voníš.
- Tvoje kůže... - Proč kaktus?
Co to mělo znamenat?
Nemusíš ho pořád zalívat.
Jo takhle...
To je překvápko.
- Mohl jsi zavolat. - Klid, Sonny.
Náš přítel se vrátil. Zestárl a doufejme i zmoudřel.
Půl roku ses mi neozval. Za tu dobu postaví mrakodrap.
Nebyl to půlrok.
Pět měsíců a týden.
A kdyby ses stavila ve špitálu, tak čtyři měsíce a dva týdny.
Takhle rychle mrakodrap nepostavíš.
Stěží tuhle vaši... herničku.
"Herničku"?
Spusťte.
- To je má rodina. - Judith, Sophiina matka.
To jsou její bratři George a Abe po příjezdu. Chudák Abe.
Neříkala jsi, že umřel ve válce?
Ne, uvěznili ho spolu s námi v táboře.
Už je to 30 let, ale válka ho pořád pronásleduje.
- I když v ní nebojoval. - S ní ale rozhodně.
Bože, kolik zášti a zlosti jen proto, že je Japonec.
- A ironií je... - To nevíme jistě.
Jistě ne, ale našel jsi v rodokmenu ty mezery.
- Zjevně záměrné. - Máš pravdu.
Jako by matka cosi skrývala. Nějakou křivdu. Tak to vidím já.
Chceme tomu v Japonsku přijít na kloub.
Tak to dopadá, když chodíš s investigativním novinářem.
Už to tak bude.
Pravda, ještě na škole přišel Sonny spoustě věcem na kloub.
Uměl krásně mluvit, Sofie.
Jak ten ti brojil proti válce.
Kéž bych tam byla.
To bych si poslechla.
Ale kdo ho slyšel, sám sebe se ptal, proč tam neletěl bojovat v zájmu revoluce?
Co tu ještě děláš, Sonny? Nechceš pomoct budovat naši vlast?
Je to snad proto, že slečnu Mori tak miluješ?
Nebo se prostě bojíš? Nechceš přijít o americké pohodlí?
Domov má tady.
Nemyslím tuhle...
"herničku".
Zatím. Ale domov má tady v L.A.
Stejně jako jeho lidi.
- Uprchlíci jako ty. - Jako já?
Já patřím k němu? Kdo ze mě udělal uprchlíka?
Komouši jako on! Ale on tu pro mě něco dělá?
Aha. Co přesně pro mě děláš, Sonny?
Sofie, má pravdu.
Přijel jsem sem jako ty. Studovat.
Slíbil jsem našim, že se vrátím a pomůžu Vietnamu titulem z Ameriky.
Pomůžu svému lidu z amerických okovů.
Jsem zbabělec. A pokrytec.
Jsi lepší člověk než já.
Nesouhlasím s tvými názory, přímo jimi pohrdám,
ale vrátil ses domů a bojoval tam za ně.
Za svůj lid. A za to tě uznávám.
Beru zpět, co jsem ti řekl. Jsi víc Vietnamcem než já.
Co jsem já?
Sekretářka bělocha, který má "Madam Butterfly" za kompliment.
Dokážu ho poslat do prdele?
Usměju se, mlčím a ťukám do stroje. Jsem mnohem horší než ty, Sonny.
Máš můj obdiv.
Koukám, že čas tvé cynické hrany otupil, Sofie.
Křehká jsem byla v nitru vždy. Jen bys to musel se mnou odhalit.
Jsem vyčerpaný, soudruhu veliteli.
Víc už asi nezvládnu.
Nezvládneš napsat pár vět a občas něco říct?
To tě tak vyždímalo?
Denně napíšu 60 stránek a dalších sedm hodin mluvím.
A teď si to porovnej s utrpením vietnamského lidu.
S mužem, který musí stoupat po chatrných schodech
vysokého domu 18 hodin denně s plátěným pytlem a 60 cihlami na zádech.
To jsem před osvobozením dělal já.
Mane!
Sežeňte Mana, prosím! Soudruhu, říkám vám,
že musí mít vysokou funkci. Nejspíš v čele hanojské rozvědky.
Zaručí se za mě. Musíte o mně mít záznam.
Man vám všechno řekne.
Jak jsem bojoval za naši věc.
Jak jsem se pro revoluci... vzdal vlastní identity.
Zas ten tvůj "manipulant".
Snažili jsme se ho vypátrat od prvního dne.
Nevymyslel sis ho?
Sedej.
Nově nabytá svoboda se mu líbí.
- Chtěl jsi mě zabít? - A co ty?
Stejně neuvěříš, když ti řeknu pravdu.
Neposerte mi film!
- Přišel ses pomstít, úchyle jeden? - Snil jsem, jak tě zabiju na sto způsobů.
- Pochlub se. - Šlápneš na minu.
Urve ti hlavu. Kopnu do ní jako do meruny...
a odkutálí se na druhou minu.
Zhruba tak nějak.
Doufám, že se ti ulevilo. Prý jsi byl velkoryse odškodněn.
Něco schází. Rád bych ještě něco.
Boha jeho, už chápu. Panáček chce omluvu. Dobrá.
- Je mi to upřímně líto... - Ne, ne, ne.
Něco jiného. Omluva je mi hovno platná.
Necháš ve filmu všechny vietnamské repliky.
Hochu, ani studio mi do finálního sestřihu nekecá.
Chceš mít mou krev na rukou?
To je blbá sranda.
Musím se ujistit, že měsíce na place
- nepřijdou vniveč. - Mazej sem!
Nevíš, jak je Dorothy mrštná, když se jí zachce.
Chápu, proč to po mně chceš, ale střih je záludný, posvátný proces.
Dneska se ti třeba záběr líbí, zítra ti tam neštymuje. Pryč s ním.
Nikdo neví, co tam nakonec zůstane. Ani já.
Možná nepoužijeme ani tu explozi za miliony.
Mám návrh. Pokusím se.
Vynasnažím se tam nechat všechny Vietnamce.
Kvůli tobě. Ale těžko předvídat, kam nás má umělecká mysl zavede.
Se střihem se to má takhle.
Nemá za úkol vysvětlovat příběh a hlásat poselství.
Střih je o rytmu, impulzu, sexu.
Střih je jako jazz.
Jako ten aligátor. Má bestiální instinkt.
Jen o tom mluvím a improvizoval bych.
Jsem jako Dizzy. Jako Miles.
Dlouho ses neozval.
Mám o tebe starost.
Brzy napíšu. Slibuji.
Neměl jsem v nemocnici knihu od dr. Hedda.
Ty už si poradíš... pane "dvakrát tolik".
Jako vždy.
Kamaráde. Měl bych být doma.
Co tu ještě dělám?
V téhle ubohé poraženecké fantazii.
Víš, co je ubohé?
Podávat laciné šumivé víno jako šampaňské.
Kamaráde...
hraješ důležitou roli.
Ničeho jsem tu nedosáhl.
Myslíš, že Nicos slib poruší?
Slib je k ničemu.
Střih filmu je jako jazz.
Dnes se pro něco rozhodneš, ale pak...
čert to vem.
A generál je neškodný. Trpí přeludy.
Jako ty teď?
Staří vojáci se nevzdávají.
Na to se tahle válka táhla příliš dlouho.
I zdánlivě neškodné věci...
nás mohou vmžiku pořezat.
Bože, co je to s tebou?
S tou písní jsem přežila pubertu.
Takže ne s Isley Brothers?
Ty jsi žral ty, ne já.
Měl jsi rád Isley Brothers, Stevea McQueena a Diane Arbusovou.
Mohla bych vyjmenovat další.
A co ty víš o mně?
Teď mi o sobě konečně můžeš říct první poslední.
To zní jako výzva.
První poslední ti asi neřeknu, ale tím, kým jsem, nikdo nezastaví.
- Můžeš to vyřídit našim. - Nechceš jim to říct sama?
A co asi dělám?
Jseš jejich štěnice, ne?
Nejsem špion. To mě uráží.
Mami, tati, slyšíte mě?
Slečno Que-Linh.
Neviděla jste tu Lanu?
Lanu?
- Žádnou neznám. - Neříkejte.
Jako byste si z oka vypadly. Akorát ještě zdaleka tak nedospěla.
Je to dívka, která plakala, protože se Ameriky bála.
Řekla mi, že nechce ze Saigonu.
To mi říká uplakánek?
"Bojím se generála."
- Takhle jsi fňukal přítelkyni na ramínko. - Ach tak.
Abys věděla, už spolu nechodíme.
Rozešli jsme se.
Popravdě řečeno si našla náhradu.
Takže sháníš nové suché ramínko?
Půjčím mu svoje.
Bone, to není...
Generál už ví, že tu Lana zpívá.
Volal ti na pokoj a sháněl tě. Nebyl jsi tam, tak poslal mě.
Lano, chce, aby ses vrátila.
Nejseš špion, co?
Ma chere tante, omlouvám se, že jsem tak dlouho nenapsal.
S radostí mohu říct, že poprvé od oné nehody
si opět přijdu sám sebou.
Generál zasadil semínko nového vojenského tažení.
Modlím se, aby ono semínko vykvetlo v přesvědčivé vítězství...
Tohle jsem napsal jako antikomunista v dopise své pařížské tetičce.
Ale jako komunista jsem zašifroval vzkaz.
V tomto znění:
"Je mi z uprchlíků do breku. Nechápou, že celá tahle
generálova kampaň je nebetyčná bláhovost."
Skrýt snímky nebylo snadné.
Film s generálovým plánem jsem poslal do Hanoje.
Fotografie jinému adresátovi.
Proto jsem svůj šifrovaný vzkaz zakončil tímto:
"Neboj se. Postarám se o to."
Jak se má teta v Paříži?
- Dobře. - Kam máš namířeno?
Za generálem. Chce někam odvézt.
Koukám, že tě na zvířata moc neužije.
Volal kongresman. Mluvil s naším přítelem režisérem.
Zmínil se, že ses u něj zastavil, ač jsem jasně řekl, že si to nepřeji.
- Ano. - Měl jsi na tu lemru dobrý vliv.
Náhle je plný elánu. Za měsíc dodá sestřih.
- Nerozumím... - Čemu?
Proč vás s kongresmanem zajímá trapné "viet-sploitační" béčko?
Filmy jsou rodinné stříbro. Obzvlášť od významného režiséra.
Je nezbytné, abychom na tyhle umělce dohlíželi.
Někdo je musí ujistit, že brojí proti statu quo, ale nesmí si vyskakovat až moc.
Dokud je udržíme v oněch mlhavých hranicích humanismu
bez zjevné podvratné politické agitky, jsou zcela neškodní.
Ostatně jako s Vesničkou.
Našim hochům to tam párkrát ujede, ale nakonec
vše vyřeší jeden hrdinný americký voják s morálním kompasem
pevným jako žula.
V tom je síla naší země.
Země, která lpí na čistém svědomí.
- Co ta tvoje holka Mori? - Není to moje holka.
No jo, pořád. Ta vaše "volná láska".
Ta žena, s kterou se čas od času, možná i častěji pelešíš.
Najdi si lepší. Hochu, věř mi.
Víš, že ti zanáší s tím pisálkem Sonnym?
- Ano, vím. - Jo.
Víš, že si máš dávat pozor na pusu, viď? Hlavně před ní. Víš to?
Hodně se sblížili a bohužel nejen neškodně v pelechu. Povídají si.
Kdo ví, co jí vyklouzne?
Kurvafix, odkud o tom Sonny ví?
Nejsmutnější na tomto bratrstvu je fakt, že přiživuje našince planou nadějí.
Svou zemi nezískáme nazpět silou.
Kolik lidí ještě musí trpět kvůli generálově zoufalé touze po moci?
A proč generál odmítá zveřejnit, odkud bere peníze?
Někdo té lehkoživce předává informace.
Možná bude moudré plán odsunout.
Ne, když už ta hnida ten hanebný článek vydala,
musíme plán naopak uspíšit.
Máme dost dobrovolníků?
Jak jste pokročil s výcvikem?
Z toho mála, co jsem viděl, nebudou připraveni.
Pane, myslím, že nás někdo sleduje.
Víme vůbec, zda je to novinář?
Půlka pisálků v Saigonu byli sympatizanti.
Jak víme, že ho sem neposlala Strana, aby nám škodil?
Na škole o něm kolovaly zvěsti, že je levicový radikál.
Tohle mě na tobě trápí. Moc s nimi soucítíš.
Proto ti proklouzl komunistický spící agent pod nosem.
Tady zaparkuj.
Je třeba to vyřešit, kapitáne.
- Souhlasíš? - Ano.
To bude třeba.
Četl jsi Tři mušketýry?
Ne, co to je?
Příběh o přátelích.
S kterými budeš mít všeho třikrát tolik.
Překlad: Martin Petřík