Krietnu laiku šis bija pēdējais, ko vēl skaidri atceros.
Es turpināšu, bet brīdinu, ka stāstā būs iztrūkumi.
Stop! Sasodīti fantastiski!
Mēs to nofilmējām. Jauki.
Ei!
Visi par vienu, viens par visiem.
KUE LIŅA, dz. 1929
Divi par vienu, viens par visiem.
Divi?
Kur Mans?
Mans?
Mans ir mājās. Atceries?
Mājās...
Jā. Tas ir, cietumā.
Komunisti noteikti iespundēja.
Bet viņš ir izmanīgs ķēms.
Gan izdomāja, kā izlocīties.
Mēs bijām kapsētā...
Jā. Tu atceries.
Viņi uzspridzināja kapsētu.
Un asinis... Es redzēju...
Tu pārsiti galvu.
Mūs atveda uz Losandželosu. Mērglis tevi pamatīgi apskādēja.
- Kāds mērglis? - Un kā tev šķiet?
- Ā, tas mērglis. - Tas mērglis!
Sadistiskais mērglis.
Režisora asistents kliedza: "Atceliet!"
Draņķis saka, ka neesot dzirdējis.
Blēņas!
Pietiek! Apklustiet!
Jēziņ! Lai nu kā, priecājamies, ka jūties labāk, priekšniek.
- Labāk, vai ne? - Labāk.
Ā, iedod viņam bifeli.
Atnesām tev šo dāvanu.
- Skaists? Paši taisījām. - Ļoti.
Patīk?
Pateicībā par to, ka vienmēr par mums rūpējies.
No kapakmens, uz kura bija tavas mammas vārds.
Īsti nezinām, vai tieši tas kapakmens.
Kad tur tikām, kapsētā bija vieni gruveši.
Pietiek.
Braucāt tik tālu, lai man to uzdāvinātu...
Sīkums.
Filmēšana beidzās. Protams, jābrauc mājup.
Tas iznāca pa ceļam uz Disnejlendu.
Beidz. Neraudi.
Puscilvēks, puspakaļa!
Jauktenis! Izdzimtenis!
Kas ir?
Noteikti Vjetkongs. Varbūt tas, kurš noslaktēja manu tēvu.
Ei.
Mūsējais, mūsu tautietis.
Vajāts, gluži kā tu.
Es neesmu vajāts.
"Puscilvēks."
Manī nekas nav pa pusei. Manī viss ir pa divi.
Tāpēc dabūji pa abiem pēcpuses vaigiem?
Gribat ar mani kauties?
Nē, gribam kauties kopā ar tevi.
Ja turēsimies kopā, ar mums neiznāks, kā ar viņu.
Bon, kā tu domā?
Par pilntiesīga biedra statusa piešķiršanu!
Bez iebildumiem.
Zini, kas ir "Trīs musketieri"?
Visi par vienu un viens par visiem.
Visi par vienu, viens par visiem.
Tu raudi?
Sīkums.
Ser, te nedrīkst smēķēt.
Jā, jā.
N.Godvins - kongresmenis!
"Veseļojies!"
"Prieks, ka vēl dzīvs. Sofija."
Kā to saprast?
Kopā ar aso mērgli?
Sen neesmu ar viņu runājis.
Tev sačakarēta galva, viņa sapratīs.
Kā jūtaties?
Jā.
Cik žēl.
Piedodiet, kas esat?
Pārstāvu studiju, kā Vaioleta tikko paskaidroja.
Vispirms gribam teikt, ka studija apmaksās ārstēšanos.
Nikoss mani sūta savā vietā, jo nevarēja tikt.
Bet viņš sūta sveicienus.
Ārstu slēdzienā teikts, ka cietāt no dūmu ieelpošanas,
sasitumiem, apdegumiem.
Datortomogrāfijas uzņēmumi bija tīri, tātad neesam atbildīgi.
Tomēr studija piedāvā fiksētu kompensāciju
par nemedicīniskām traumām, piemēram,
jūsu psiholoģiskajiem traucējumiem.
- Tā būtu atvainošanās? - Nē.
- Nē, trīs tūkstoši dolāru. - Ļoti dāsna summa.
Protams, labprāt dotu vairāk, bet, godīgi,
nevar iesūdzēt par kompensāciju,
ja nav reāli tveramu zaudējumu.
- Tveramu? - Piemēram, acs vai kājas pirksts.
- Kaut ko tveramu zaudējis esmu. - Ko?
Nezinu... Pazaudēju ceļu.
Vairs nezinu, kas esmu.
- Diez vai varēšu tā dzīvot. - Izklausāties kā mana sieva.
Esmu pazaudējis sevi. Tas ir tverami. Tas neesmu es.
Diemžēl likums nosaka, ka pašapziņa ir netverama.
Likums? Atvainojiet, kas īsti esat?
- Nu, es... - Viņš ir jurists no studijas.
- Mums teica, ka var nesaprast. - Neteica, ka ir jurists.
Es negribu čeku. Gribu, lai man atvainojas.
- Nikoss. - Es varu parunāt.
Un 30 tūkstošus.
- Piecus. - Ja es domātu tikai par sevi,
pietiktu ar pieciem. Bet esmu aziāts.
- Ģimenes pienākumi. - Tieši tā.
Jums ģimene ir pāri visam. Saprotu, esmu itālis. Septiņi.
Kad uzzinās par kompensāciju,
atradīsies radi. 50 tantei, 100 - tēvocim.
Viņu dēļ nevaru pieņemt mazāk par 20 000.
Zaudēts pirksts ir 15 000.
Par 20 000 jāzaudē visa roka.
Vai kāja. Vai kas līdzvērtīgs, vitāli svarīgs orgāns.
Vai varbūt kāda no maņām. Nē, nē. Desmit tūkstoši.
Vairāk nevaru.
Kā, lūdzu? Šķiet, zaudēju dzirdi.
15 000. Pēdējais piedāvājums.
Skaidrā.
Un atvainošanos no Nikosa.
15 tūkstoši un pirmā atvainošanās Nikosa Damianosa mūžā.
Būsiet ceļu atradis...
Zēni, ejam.
Ejam!
Ei, turies blakus, Viss-pa-divi.
Viens vairs neklīsti prom, apmaldīsies.
Sveiks.
Izskaties draņķīgi.
Kā laputu apsēsts tītenis.
- Cik ilgi te esi? - Pietiekami.
Vienkārši vēroji?
Ko vēl es te varu darīt?
Tāpat kā pēdējos 11 gadus?
Izrāvi no ciemata, aizsūtīji mācīties, vēroji,
- veidoji, stūmi... - Reizēm mazliet jāpastumj.
Piedod, esmu mazliet apdullis.
- Burtiski. - Beidz.
Ārsts teica, ka apdegumi gandrīz sadzijuši.
Tātad gribi, lai ģērbjos, lecu atkal seglos?
Ģenerālis bijis rosīgs, teiksim tā.
Nav nācis apciemot. Kā viņam iet?
Ģenerālim? Ģeniāli, kā vienmēr.
Tikai ģenerālis mēdz ģenerēt zināmu haosu.
Gribi, lai iesaistos.
Nē, gribu, lai izraksties -
šāda slimošana tev nepiestāv.
- Pag... - Tu ilgojoties pēc mājām.
Jā?
Lūdzu.
Dāvina arī šampanieša pudeli.
Runā, ka programmā būšot pārsteigumi.
-"FantĀZIJA Holivudā". - Ar izrakstīšanos!
Es sapņoju atgriezties mājās... zemē, kur piedzimu.
Sapņoju klaiņot pa mūsu skaistās zemes ielām,
kad šāvienu skaņas vairs nedzirdēs
prieka saucienu dēļ. Zinu, sapņojat tāpat.
Tāpēc šovakar esam te sanākuši.
Ja patiesībā nevaram atgriezties zaudētajās mājās,
varam atgriezties tur...
FantĀZIJĀ!
Saigona, mūsu tumsas pilsēta atkal var kļūt
par zvaigžņu pilsētu.
Dāmas un kungi, ļaujiet iepazīstināt ar eņģeli, kas rādīs ceļu!
Kue Liņa!
Kā tad, zudušās mājas.
Labāk beigtu čīkstēt un sāktu tās atgūt.
Klusu, es gribu dzirdēt.
Pag, aizdomājos un pārlēcu veselam posmam.
Prāts bija traumēts, bet, varat man ticēt,
izejot no slimnīcas,
sirdsapziņu nodarbināja svarīgākas lietas.
Nejutu vainu par mērķa vārdā izpildīto pienākumu,
bet uzskatīju, ka varu mīkstināt sekas ar bagātības pārdali.
Tiešām gribi to darīt?
Tas ir par daudz.
Reiz jūsu vīrs mani apskāva
un teica, ka jaukta rase ir priekšrocība, ne šķērslis.
Esmu viņa parādnieks.
Viņš man bieži teica:
"Kapteinis ir ļoti apdāvināts. Prasmīgi "nolasa" ienaidnieku."
Pieņemšu jūsu dāsno dāvanu,
bet nevaru savtīgi izmantot naudu, ko saņemu vīra nāves dēļ.
Izmantojiet, kā vēlaties.
Dzirdēju, ģenerālis ko plānojot.
Ko lielu, lai atgūtu mūsu mājas.
Gribētu šo ziedot tam.
Māju atgūšanai?
Klīst baumas par Madāmas restorānu.
Madāmai ir restorāns?
Vīra dvēsele būs priecīga, ja naudu izmantos tik cēlam mērķim.
Redziet...
Neticu policijas slēdzienam par to, kā nomira mans vīrs.
Viņš slepenpolicijā bija viens no labākajiem.
Tik labi apmācītu cilvēku nevar nogalināt nejaušā rasistu uzbrukumā.
Kaptein,
esmu droša, ka nogalināts par iesaisti ģenerāļa plānā.
Vainīgi ir tie nelabie no Hanojas. Arī jūs noteikti to nojaušat, jo labi
pazīstat ienaidnieku.
Un tāpēc
šo naudu gribu ziedot ģenerālim operācijas turpināšanai.
Lai naidnieks saprot: dižais projekts negrims,
lai gan izcilākais virsnieks miris.
Ņemiet, aiznesiet to viņam!
Redzat, ko piecietu?
Apžēliņ, nelgai nauda neturas rokās.
Cepumus "Pailles d'or"?
Paldies, kundze.
Kā jau esmu teicis, kam ir sliktas asociācijas
ar šiem franču cepumiem.
"Madāmas Fo"
Nu? Ir laba?
Jūs teicāt, ka jūsu māte esot taisījusi platākas nūdeles.
- Labāk platas, šauras? - Madām.
Nav pareiza, nepareiza platuma
vai nūdeļu standarta ideoloģijas, tikai gardums.
Sacepu rullīšus. Pamēģiniet.
- Jāpārrunā darīšanas. - Ļauj viņam ēst.
Neredzi, ka vēl ēd?
Gribu dzirdēt viņa domas par rullīšiem.
Visi zinām, ka gardi.
Tautieši ilgojas pēc dzimtenes garšām.
- Cik nopelnāt? - Pietiekami. Ar to pietiks.
Kam?
Kas par to zina?
Domāju, visi, kas tur ēd.
Mūsu ļaudis mīļākās slēpj vairāk par noslēpumiem.
Jums tas šķiet prātīgi?
Tik brīvi darīt zināmu?
Cilvēki te nāk tāpēc, ka zupai piešķir asumu apziņa,
ka viņi palīdz revolūcijai.
Es dodu cerību.
Un visi apzinās,
ka dzimtenes atgūšana patiesībā
ir militāra operācija?
Nē, viņiem pagaidām tā ir tikai aģitācijas kampaņa.
Vai Klods to zina?
Klods?
Viņš bija atnācis uz slimnīcu, sūtīja pie jums.
- Lai spiegojat? - Gluži tā viņš neteica.
Sakiet, ka par brīvu nespiegosiet.
Ja viņš maksā, atdodiet naudu man, lai varam novirzīt operācijai.
Noteikti bijāt vīlies, ka neapciemoju,
atšķirībā no Kloda.
Ja godīgi, nebraucu tāpēc, ka...
Ser, es liku Lanai braukt mājās. Zvēru.
Es nezināju...
Piedodiet, ser.
Studijas izmaksāto kompensāciju piedāvāju majora sievai,
bet viņa
vēlas to ziedot jūsu dižajam mērķim.
Ko?
Kāpēc piedāvāji naudu, par kuru gandrīz miri?
Kāpēc piedāvāji viņai naudu, par kuru gandrīz atdevi dzīvību?
Ko citu es varēju darīt?
Kā varēju zināt, ka tā patmīlīgā sieviete
nejautās ģenerālim par savu ziedojumu?
Jums viņas bija žēl?
Un es to nožēloju.
Iztēlojieties, kā jutos, dodot
dzīvības izpirkuma naudu draņķa misijai?
Gļēvs solis. Vienmēr esmu zinājis, ka jūsos ir vājums.
Jā! Kāpēc vispār devāt viņai naudu?
Iedomājieties, kā mēs to būtu varējuši izmantot dzimtenē!
Nekas, es mācēšu to izmantot.
Jūsu dzīvības nauda ir nonākusi pareizā vietā.
Pulkstenis rāda nepareizu laiku.
Tagad ejiet.
Iegāju slimnīcā.
Man teica, ka esi izlaists.
Par laimi, visus vjetnamiešus tagad var atrast šeit.
Biji slimnīcā? Kāpēc?
Draudzīgā vizītē?
Kāpēc lai es to nedarītu?
Jo slimnīcā biju trīs nedēļas, un neapmeklēji.
Mūsu cilvēki
- šo to runā. - Vjetnamieši? Tenko?
Ģenerālis gatavojot kaut kādu absurdu
"slepeno operāciju".
Lai atgūtu Vjetnamu.
Man tas ir jaunums.
Netēlo.
Esi viņa labā roka.
Viņa labā roka trīs nedēļas bija slimnīcā.
Turklāt - ja es ko zinātu, komunistam nestāstītu.
- Kurš teica, ka esmu komunists? - Neesi?
Es tikai gatavoju rakstu. Vai ģenerālis kaut ko perina?
Ja tā ir, esi pēdējais, kam viņš to teiks.
Viņš uztur veltas cerības.
Saigonas laiks pulksteņos? Nožēlojams žests.
Karš beidzies.
Galā. Vairs nav, ko atgūt.
Pat amerikāņi neuzveiks komunistus.
Kari nemirst, tie tikai aiztur elpu.
Neesmu ienaidnieks.
Kaut tu to saprastu.
Sonij.
Nekad neuztvēru par ienaidnieku. Kāpēc...
"FantĀZIJA Holivudā", Kue Liņa.
Eņģelis, kurš mūs vedīs ceļā...
Kue Liņa!
Nu, velns.
Ko viņa...
Sasodīts, viņa dzied stipri labāk.
Dāmas un kungi,
Priecājos pavēstīt, ka šovakar mums ir īpašs viesis.
Pirmo reizi, vai ne?
Man viņš ir ļoti dārgs, bet nojaušu, ka ar jums ir tāpat.
Dāsns, iejūtīgs cilvēks, kurš izjutis tādu pašu diskrimināciju, kā mēs,
un uzņēmis to ar pašcieņu un pacietību. Dāmas un kungi,
Džeimijs Džonsons!
Sveiki.
Jā, nāc.
Labvakar, dāmas un kungi. Paldies.
Piedodiet.
Kue Liņa mani māca, bet
- zinu - vēl neizdodas. - Kue Liņa?
Varbūt uzmanību novērš žilbinošā skolotāja.
Ceru, reiz varēšu uzstāties ar dziesmu vjetnamiski.
Pagaidām ceru, ka šī jums patiks.
Viņi kopā ir lieliski.
Lana.
Par to filmu.
Nevajadzēja...
...padarīt par mana mūža apkaunojošāko dienu?
Jā. Tā.
Piekrītam, ka esi pienācīgi sodīts.
Piedod arī man.
Par to, ka slimnīcā neapmeklēju.
Esam kviti.
Jā.
Filmēšanā kļuvi pieaugusi.
Es - par bērnu.
Monikas ciemats mani
"aizveda" uz bērnības ciemu.
Pie mātes.
Piedod.
Vajadzēja skatuves vārdu, lai vecāki neatrastu.
Tam nebija sakara ar tavu māti.
Pieņēmu tāpēc, ka bija mans pirmais profesionālais aktierdarbs.
Džeimijs gaida.
Pievienosies vakariņās?
Nopietni?
Gribi, lai esmu liekais ritenis?
Liekais?
Beidz. Es un Džeimijs?
Ļaušu jums izklaidēties. Mani gaida citur.
Zinu, dialektiskam materiālistam neklājas
iekārtot altāri aizgājējiem.
Bet stāstu visu pavisam atklāti,
lai jūs saprastu, cik trausls tobrīd biju kļuvis.
Kāpēc vairs nenāk dzēlīgā kuce?
Aizņemta darbā.
Kāda jēga no draudzenes,
ja par tevi nerūpējas, kad sačakarēta galva?
Man jāpalīdz ģenerālim, nav laika par tevi rūpēties.
Mani nav jāaprūpē.
Bon...
Tā "slepenā operācija" ir tik "slepena", ka nekad nenotiks.
Tas ir izsmiekls.
Tev vajag nokniebties.
Misters Holivuda.
- Kāpēc nepiezvanīji? - Šī smarža...
- Ak, tava āda. - Kaktuss?
Kas tās bija par blēņām?
Tam vienalga, ja to nelaista.
Jēziņ.
Kāds pārsteigums.
- Varēji piezvanīt. - Mieru, Sonij.
Mūsu draugs atgriezies vecāks un, domājams, gudrāks.
No tevis pus gadu nebija ziņu. Pusgadā var uzcelt debesskrāpi.
Tie nebija seši mēneši.
Pieci un viena nedēļa.
Ja tu apciemotu slimnīcā,
četri un divas nedēļas.
Kādu debesskrāpi var uzcelt šajā laikā?
Ar to nepietiktu pat šai rotaļistabai.
Rotaļistabai?
Iedzersim?
- Mana ģimene. - Džūdita, Sofijas māte,
brāļi Džordžs, Eibs, kad tikko ieradās.
Nabaga Eibs.
Teici, ka kritis karā?
Nē, viņš kopā ar mums bija iespundēts nometnē.
Ir pagājuši 30 gadi, bet manu brāli joprojām "ēd" karš.
- Kaut viņš tajā nav cīnījies. - O, nē, cīnījās.
Tik daudz dusmu un rūgtuma tikai tāpēc, ka esam japāņi.
- Cik ironiski... - Īsti taču nezinām.
Nē, bet tu atradi tukšumus manā ciltskokā.
- Tīši atstātus. - Jā.
It kā viņas māte būtu slēpusi kādu netaisnību.
Tā man šķiet.
Gribam braukt uz Japānu, lai visu noskaidrotu.
Tā iznāk, kad tiecies ar pētniecisko žurnālistu.
Ak tā? Tiešām?
Jā. Arī koledžā Sonijs gribēja visu noskaidrot.
Viņš teica lieliskas runas, Sofij.
Ja tu zinātu, kā uzstājās pret karu.
Gribētu dzirdēt.
Tiešām.
Bet dzirdot varbūt rastos jautājums:
kāpēc pats neatgriezās cīnīties par revolūciju.
Kāpēc vēl esi te, Sonij?
Kāpēc nebrauc atjaunot dzimteni?
Esi tik ļoti iemīlējies Mori jaunkundzē?
Vai varbūt baidies zaudēt Amerikas ērtības?
Te ir viņa mājas.
Ne šajā...
"rotaļu istabā".
Vēl nē. Bet viņa mājas ir Losandželosā.
Te ir arī viņa ļaudis.
- Tādi bēgļi kā tu. - Bēgļi kā es?
Esmu viņa ļaudis. Zini, kāpēc esmu bēglis?
Tādu komunistu dēļ kā viņš. Dara svarīgu darbu manā labā?
Labi. Kas tas par darbu, Sonij?
Sofij, viņam taisnība.
Atbraucu, lai, kā tu, studētu.
Solīju vecākiem reiz atgriezties
un ar Amerikas diplomu palīdzēt valstij,
ar šīm zināšanām atbrīvot mūs no amerikāņiem.
Esmu gļēvulis un liekulis.
Tu esi labāks par mani.
Nicinu tavu politisko pārliecību,
bet atgriezies savā zemē, cīnījies par to.
Par tautu. Par to es tevi cienu.
Ņemu atpakaļ, ko reiz teicu. Tu esi labāks vjetnamietis.
Un kas esmu es?
Sekretāre baltajam, kurš domā, ka "Mis Tauriņš" ir kompliments.
Vai es viņu kādreiz sūtu ellē?
Es smaidu, klusēju un tikai drukāju. Esmu daudz sliktāka par tevi, Sonij.
Es tevi cienu.
Šķiet, manā prombūtnē tavs cinisms zaudējis asumu.
Man bija arī maigā puse.
Tu to negaidīji.
Esmu mazliet paguris, biedri komandant.
Nezinu, vai spēju turpināt.
Tev tikai jāsēž, jāskribelē un jāpatērzē,
un saki, ka esi paguris?
Uzrakstu 60 lapas dienā, runāju septiņas stundas dienā.
Esi to salīdzinājis ar vjetnamiešu tautas darbu?
Par vīru, kurš kāpj augšā un lejā pa grīļīgām kāpnēm
augstā ēkā 18 stundas dienā, nesot uz muguras
audekla maisu ar 60 ķieģeļiem?
Tas pirms atbrīvošanas biju es.
Manu!
Lūdzu, atvediet Manu! Es taču jums saku, biedri!
Noteikti ir augstā amatā, Hanojas izlūkdienesta galvenajā birojā.
Viņš apliecinās manu statusu. Man kaut kur jābūt reģistrētam.
Mans jums visu pastāstīs.
Ka es biju negurstošs cīnītājs par mūsu mērķiem.
Ka atteicos...
no savas identitātes revolūcijas labā.
Tavs tā sauktais "pārraugs".
Mēģinājām uziet, kad tevi atveda.
Vai viņš vispār eksistē?
Sēdi.
Tas izbauda jaunatrasto brīvību.
- Gribēji mani nobeigt? - Un tu mani?
Kaut teiktu patiesību, tu neticētu.
Nesajājiet manu filmu!
Tā ir kāda slimīga atriebība?
Varētu tevi nobeigt simt veidos.
- Tiešām? Piemēram? - Kājnieku mīnas.
Tu uzkāp, tava galva ripo, aizsperu to kā futbolbumbu.
Tā uzripo uz otras mīnas.
Tamlīdzīgi.
Ceru, ka jūties labāk. Tu esot saņēmis dāsnu kompensāciju.
Vēl nē. Kaut ko vēl esi parādā.
Jēziņ. Tad tāpēc nāci. Viņš grib atvainošanos. Labi.
- Man no visas sirds žēl... - Nē, nē.
Es gribu ko citu. Tava atvainošanās ir mēsla vērta.
Savā filmā atstāsi visu vjetnamiešu tekstu.
Brāl, pat studija man nediktē, kā montēt.
Gribi manas asinis uz rokām?
Beidz! Pat nejoko!
Jāzina, ka prombūtnes mēneši
- nebija velti. - Sasodīts, šurp!
Nezini, cik ātri Dorotija pārvietojas.
Saprotu tavu vēlmi,
bet to neļauj svētā montāžas procesa mistērija.
Vienu dienu aina patīk, un to ieliec.
Nākamajā nepatīk. Izņem.
Neviens nezina, kas beigās iznāks. Pat es.
Varbūt pat izmetīsim miljonus
vērto sprādzienu.
Teikšu tā - es centīšos.
Tiešām centīšos vjetnamiešus atstāt filmā.
Tevis dēļ. Nevaru paredzēt pat savu domu gājienu,
kur nu vēl filmu.
Redzi, montāža
nav rīks, ar kuru kaut ko paskaidrot vai uzsvērt.
Tajā galvenie ir ritms, impulss, sekss.
Vēl labāk - džezs.
Tā ir kā aligators. Pirmatnējais instinkts.
Jau runājot vien sagribas improvizēt.
Es esmu Dizijs. Kā Mailzs.
No tevis nav ziņu.
Es raizējos.
Es drīz uzrakstīšu. Apsolu.
Man slimnīcā nebija doktora Heda grāmatas.
Tu kaut ko izdomāsi,
Viss-pa-divi.
Kā vienmēr.
Draugs, man būtu jābūt mājās.
Kāds ir mans uzdevums te?
Ko daru šajā nožēlojamajā, sakāvnieciskajā fantāzijā?
Zini, kas ir nožēlojami?
Pasniegt lētu dzirkstošo vīnu šampanieša vietā.
Mans draugs.
Tu spēlē svarīgu lomu.
Tas, ko te daru, neko nav mainījis.
Domā, Nikoss nepildīs solījumu?
Nē, runa nav par to.
Redzi, filmas montāža ir kā džezs.
Nav iespējams šodien kaut ko izlemt
un tad nolikt malā.
Un ģenerālis ir nekaitīgs. Viņš dzīvo fantāzijās.
Tā, kā šobrīd tu?
Veci karavīri neizdziest.
Karš vilkās pārāk ilgi, lai viņi vienkārši apstātos.
Un visnekaitīgākās lietas
pēkšņi var kļūt bīstamas.
Jēziņ, kas ir ar tevi?
Dziesma mani glāba pusaudzes gados.
Jā? Nevis brāļi Aizliji?
Tā bija tava gaume, ne mana.
Tev patika brāļi Aizliji, Stīvs Makkvīns un Diāna Arbusa.
Varu uzskaitīt tavas intereses.
Ko zini par manām?
Šī ir tava iespēja man pastāstīt visu un jebko par sevi.
Izaicini?
Nezinu visu un jebko, bet, lai kas es būtu, neviens to neapturēs.
- Pasaki to maniem vecākiem. - Kāpēc pati nesaki?
Vai es to nedaru?
Tu esi viņu spiegs, vai ne?
Neesmu spiegs. Neapvaino mani.
Mamm, tēt, vai mani dzirdat?
Kue Liņas jaunkundz,
esat redzējusi Lanu?
Lanu?
- Es tādu nepazīstu. - Tiešām?
Jūs esat ļoti līdzīgas.
Viņa ir daudz bērnišķīgāka par jums.
Viņa ir meitene, kas raudāja, jo baidījās no Amerikas
un negribēja atstāt Saigonu.
Nerunā par raudāšanu.
"Man ļoti bail no ģenerāļa..."
Tā tu čukstēji uz draudzenes pleca.
Ak tā?
Viņa vairs nav mana draudzene.
Pašķīrāmies.
Tas ir, mani aizstāja ar citu.
Jā? Tas nozīmē, ka vajag jaunu plecu?
Lai šņukst uz mana.
Bon, es...
Ģenerālis uzzināja, ka Lana te strādā.
Zvanīja uz dzīvokli tev,
bet tevis nebija. Sūtīja mani.
Lana, viņš grib, lai brauc mājās.
Neesot spiegs...
Dārgā tante, piedod, ka nerakstīju ātrāk.
Priecājos teikt, ka pirmo reizi kopš negadījuma
beidzot atkal jūtos, kā agrāk.
Ģenerālis sēj militārās kampaņas sēklas.
Es lūdzos, lai no šīm dārgajām sēklām uzzied īsta uzvara.
Vjetnamiešu kopiena...
To rakstīju kā antikomunists
vēstulē tantei Parīzē.
Bet kā komunists iešifrēju to, ko gribēju teikt Manam.
Lūk, ko rakstīju:
"Nožēlojamie bēgļi neredz, ka ģenerāļa kampaņa patiesībā"
"ir neveiksmei nolemta muļķība."
Bildes bija grūti paslēpt.
Tāpēc uz Hanoju nosūtīju filmiņu ar ģenerāļa plāniem.
Fotogrāfijas nonāca citur.
Šifrēto ziņu tāpēc parakstīju tā:
"Neraizējies, es to nokārtošu."
Ceru, tantei Parīzē klājas labi.
- Jā. - Kaut kur iesi?
Pie ģenerāļa. Viņš kaut kur jāved.
Tev laikam nepatīk dzīvnieki.
Kongresmenis esot runājis ar mūsu draugu režisoru.
Tu esot viņu apciemojis.
Pretēji maniem tiešajiem norādījumiem.
- Jā. - Lai ko teici nepateicīgajam,
nostrādāja.
Atkal sparīgs - montāžu redzēsim nākammēnes.
- Nesaprotu. - Ko?
Kāpēc jums un kongresmenim rūp
vulgārs vjet-spluatācijas kino?
Filmas ir svarīgas.
Īpaši svarīgu režisoru filmas.
Mums tādi mākslinieki jāpatur acīs.
Viņi grib justies subversīvi,
bet nedrīkstam atstāt savā vaļā.
Kamēr noturam viņus aptuvenās humānisma robežās
bez konkrētas politiskas ideoloģijas, viņi ir pilnīgi nekaitīgi.
Kā "Ciematā".
Mūsu zēni laiku pa laikam kļūdās, bet beigās
pietiek ar vienu godīgu, taisnprātīgu amerikāņu kareivi,
kas visu vērš par labu.
Valsts patiesais spēks.
Šīs valsts kodols ir tās sirdsapziņa.
Jūsu draudzene. Mori?
Nav mana draudzene.
Jā, jā, labi. Brīva mīla.
Sieviete, ar kuru tu reizēm
vai ne tik reti guli.
Meklē labāku.
Puika, tici man.
Viņa guļ ar to liberāļu bļauri Soniju.
- Zinu. - Jā.
Vai jāatgādina valdīt mēli
viņas klātbūtnē?
Intīmas attiecības bīstamākajā izpratnē -
viņi izrunājas.
Nevarēs zināt, kas noplūst.
"Karš beidzies, laiks dzīvot tālāk"
Kā, ellē, Sonijs to visu zina?
"Brālības sarūgtinošākais aspekts:"
"viltus cerība, ko tā tirgo mūsu tautiešiem."
"Cerība, ka reiz ar varu atkarosim savu zemi."
"Cik daudziem kopienā jācieš ģenerāļa savtīgās varaskāres dēļ?"
"Un kāpēc ģenerālis atsakās"
"publiskot saņemtos ziedojumus?"
Kāds tam draņķim piegādā informāciju.
Pārcelsim grafiku uz priekšu, ser?
Pēc tā nodevīgā nelieša apkaunojošās publikācijas
mums viss jāpasteidzina.
Vai pietiek brīvprātīgo?
Kā sokas mācības?
Pēc redzētā tiešām nešķiet, ka esam gatavi.
Man šķiet, ka mums kāds seko.
Kā lai zina, ka ir žurnālists?
Puse žurnālistu Saigonā bija simpatizētāji.
Kā zināt, ka komunisti viņu nav sūtījuši mums traucēt?
Koledžā daži viņu dēvēja par kreiso radikāli.
Tava mūžīgā problēma - pārlieku iejūtīgs.
Par labsirdīgu, lai pamanītu komunistu aģentu deguna galā.
Apstājies te.
Kaut kas jādara, kapteini.
- Piekrītat? - Jā.
Kaut kas jādara.
Zini "Trīs musketierus"?
Nē. Kas tas ir?
Stāsts par draugiem.
Par draugiem, kuriem viss ir trīskārši.
Aiziet!
Aiziet! Aiziet!
Aiziet!
Subtitrus tulkoja: Anita Baumane