Dette er det siste jeg husker sånn noenlunde klart.
Jeg skal fortelle videre, men det kommer til å være huller.
Kutt. Fy faen, så fantastisk. Fikk vi sikret oss det? Flott.
Hei!
Én for alle og alle for én.
To for én og én for to.
To?
Hvor er Man?
Man? Man er jo hjemme, husker du ikke det?
- Hjemme... - Ja. Det vil si i fengsel.
Kommunistene vil jo sikkert ha buret ham inne.
Men han var alltid en slu jævel. Han har nok klart å slippe straff.
- Vi var på kirkegården. - Ja, så du husker det.
De sprengte kirkegården i lufta.
- Og blod. Jeg så... - Du fikk brudd på hodeskallen.
De fløy oss tilbake til L.A. Drittsekken ga deg virkelig hard medfart.
- Hvilken drittsekk? - Hvem tror du vel?
- Den drittsekken, ja. - Den drittsekken!
- Den sadistiske jævelen. - Andreregissøren ropte: "Stans dem!"
Men rasshølet "hørte det ikke". For noe pissprat!
Nå holder det. Ti stille!
- Herregud. Men vi er glad du er bedre. - Bedre, ikke sant?
- Gi ham bøffelen. - Vi tok med denne gaven til deg.
- Er den ikke fin? Vi laget den. - Liker du den?
Som en takk for at du alltid tar vare på oss.
Den er laget av gravsteinen til moren din.
Vi vet ikke det sikkert. Kirkegården var jo bare ruiner.
Hei, nå holder det.
Dro dere helt hit for å gi meg denne?
Det er da så lite. Innspillingen var over, så vi dro hjem.
- Det lå på veien til Disneyland. - Ikke gråt, nå.
Ditt halvblodsmisfoster!
Hva er det?
Han er en Vietcong-soldat. Kanskje var det han som drepte faren min.
Du... Han er en av oss. En landsmann.
- Han ble forfulgt, akkurat som du. - Jeg har ikke blitt forfulgt.
"Halvblods!"
Ingenting ved meg er halvt. Jeg er dobbelt opp av alt.
- Var det derfor du fikk rundjuling? - Vil du slåss?
Nei, vi vil slåss sammen med deg.
Holder vi sammen, vil vi ikke ende opp som han.
Bon, hva synes du?
Jeg stemmer for å gi ham fullt medlemskap, uten forbehold.
Du... Du har hørt om De tre musketerer, ikke sant?
Én for alle og alle for én.
Gråter du?
Det er ingenting.
- Det er ikke lov å røyke her. - Ja, ja...
GOD BEDRING GODT Å VITE AT DU LEVER. X SOFIA
Hva skal det bety, sammen med den piggete kuken?
Jeg har ikke gitt lyd fra meg til henne.
Du er helt gåen i hodet. Hun vil forstå det.
- Hvordan går det? - Ja...
- Det er så synd. - Unnskyld, hvem er du?
Jeg representerer filmstudioet, slik Violet nettopp forklarte.
Du skal vite at studioet vil betale for sykehusoppholdet.
Nicos sendte meg. Han kunne ikke komme selv, men ønsker deg alt godt.
Ifølge legejournalen-
inhalerte du røyk, og du fikk blåmerker og ble forbrent.
Men CT-en viste ingenting, så vi er ikke juridisk ansvarlige,-
men filmstudioet tilbyr en fast sum som kompensasjon for-
"udefinerbare skader",-
som din enn så lenge ubestemte psykiske forstyrrelse.
- Skal dette forestille en unnskyldning? - Nei, det er 3000 dollar.
- En sjenerøs sum. - Vi skulle gjerne tilbudt mer, men...
Det er vanskelig å godtgjøre, når det ikke foreligger et konkret tap.
- Konkret? - Som et øyeeple eller en tå.
- Men jeg har mistet noe konkret. - Hva da?
Jeg vet ikke. Jeg har gått meg vill.
Jeg vet ikke lenger hvem jeg er.
- Jeg kan ikke fortsette slik. - Du låter som ekskona mi.
Jeg har mistet meg selv. Det er konkret.
Dessverre er selvbilde noe immaterielt, juridisk sett.
- Juridisk? Unnskyld, nøyaktig hvem er du? - Han er filmstudioets advokat.
- De sa at han kan være omtåket. - Det nevnte han ikke.
Jeg vil ikke ha sjekken, men en unnskyldning - fra Nicos.
- Jeg kan iallfall forsøke. - Og 30 000 dollar.
- 5000. - Ja, tenkte jeg kun på meg selv, så.
- Men som asiat... - Familieforpliktelser.
Familien betyr alt for dere. Jeg forstår det godt. 7000.
Det vil bli kjent, og da vil de dukke opp. 50 til en tante, 100 til en onkel...
For deres skyld kan jeg ikke godta noe mindre enn 20 000.
Tapet av en finger er 15 000 dollar. 20 000 tilsvarer en hel hånd eller fot.
Eller et livsviktig indre organ eller én eller to av de fem sansene.
Nei, nei. 10 000. Det er det beste jeg kan få til.
Unnskyld, hva sa du? Jeg har visst mistet hørselen.
15 000. Det er mitt siste tilbud.
Kontant.
Og en unnskyldning fra Nicos.
15 000 dollar pluss verdens første unnskyldning fra Nicos Damianos.
Ikke verst for å ha gått seg vill.
Kom. Nå går vi.
Hei. Hold deg hos oss, Dobbelt-opp-av-alt.
Ikke gå noe sted alene igjen. Da går du deg vill.
Hei sann.
Du ser helt jævlig ut. Som en slyngplante herjet av bladlus.
- Hvor lenge har du vært her? - Lenge nok.
- Har du fulgt med på meg? - Hva ellers skal jeg gjøre?
Slik du har gjort de siste 11 årene?
Fra landsbyen til skolen sørpå. Du formet meg, presset meg...
- Av og til trenger man en liten dytt. - Unnskyld. Jeg har fortsatt granatsjokk.
- Bokstavelig talt. - Gi deg. Legene sier at brannsårene gror.
Så nå vil du at jeg setter meg i salen igjen?
Generalen har vært travelt opptatt, for å si det slik.
- Hvordan går det med ham? - Med generalen? Helt fint, generelt sett.
- Utenom at han er generelt uberegnelig. - Du vil at jeg ser til ham.
Nei, jeg vil at du sjekker ut herfra. Invalid-opplegget kler deg dårlig.
- Vent... - Jeg hører at du har hjemlengsel.
Vær så god. Det følger med en gratis flaske champagne.
Og forestillingen byr på overraskelser. Gratulerer med å være tidlig utskrevet.
Jeg drømmer om å vende hjem til fødelandet mitt.
Jeg drømmer om å vandre langs gatene i vårt vakre land,-
når lyden av skyting ikke lenger høres mens jeg roper høyt av glede.
Jeg vet at dere òg drømmer om dette.
Derfor er vi samlet her. Vi kan ikke dra til vårt tapte hjem i virkeligheten,-
men vi kan vende hjem i Fantasia!
Saigon, vår mørke by, kan nok en gang bli-
stjernenes by. Mine damer og herrer!
Får jeg presentere vår engel som skal vise oss vei på ferden:
Qué-Linh!
"Tapte hjem"... I stedet for å sutre burde de hjelpe oss å ta det tilbake.
Ti stille. Jeg vil høre.
Vent. Nå har jeg klart å hoppe over en diger bit.
Jeg var skadet på sinnet, men da jeg ble utskrevet fra sykehuset,-
opptok viktigere saker tankene mine.
Jeg hadde ganske enkelt gjort min plikt,-
men kunne mildne konsekvensene ved å omfordele rikdommen litt.
Er du sikker på dette?
Det er altfor mye.
En gang omfavnet ektemannen din meg-
og sa at det var en fordel å være av to raser.
Jeg står i gjeld til ham.
Han pleide å si til meg:
"Kapteinen er en begavet mann. Han kan kunsten å lese fienden."
Jeg tar imot din sjenerøse gave.
Men jeg kan ikke bruke disse pengene på meg selv.
Bruk dem slik du ønsker.
Jeg hører at generalen planlegger noe.
Noe stort, for å ta tilbake hjemlandet vårt.
Jeg vil gjerne donere disse pengene til den saken.
- Ta tilbake hjemlandet vårt? - Det går rykter om fruens restaurant.
Driver fruen en restaurant?
Min ektemanns ånd vil bli lykkelig, hvis pengene går til en så edel sak.
Du skjønner... Jeg tror ikke noe på politirapporten om måten han døde på.
Han var en svært dyktig politimann.
Aldri i verden at han ble drept i et rasistisk motivert overfall.
Kaptein... Jeg er sikker på at han ble drept fordi han tok del i generalens plan.
Djevlene i Hanoi gjorde det.
Det mistenker sikkert du òg. Du kjenner jo fienden så godt.
Og derfor vil jeg gi pengene til generalen og operasjonen hans.
Fienden skal vite at vi er urokkelige, selv om vi mistet en utrolig dyktig mann.
Her. Ta dem med til ham.
Ser du hva jeg måtte tåle? Himmel... Nautet klarer ikke å holde på penger.
Paille d'or-kjeks?
Takk.
Som nevnt tidligere vekkes vonde minner til live-
av de franske kjeksene.
Smaker det godt?
Du sa at moren din brukte bredere nudler. Foretrekker du brede eller smale?
Det finnes ikke rett og galt hva bredden på nudler gjelder, bare de er gode.
Jeg har stekt cha giò. Smak.
- Vi må prate forretninger. - La ham nå spise opp.
- Jeg vil vite hva han synes om vårrullene. - Vi vet jo at de er nydelige.
Landsmennene våre hungrer etter mat hjemmefra.
- Hvor mye penger tjener dere? - Nok. Det vil bli nok.
Nok til...?
- Hvem vet om dette? - Samtlige av gjestene, regner jeg med.
Vi er flinkere til å ha elskerinner enn til å ha hemmeligheter.
Er det særlig klokt å la dette være en åpen hemmelighet?
Folk kommer hit fordi de er glade for å bidra til revolusjonen.
Jeg gir dem håp.
Vet alle at denne revolusjonen faktisk er en militær operasjon?
Nei, inntil videre tror de at det er en bevissthets- og agitasjonskampanje.
- Vet Claude om dette? - Claude?
Han kom innom sykehuset og ba meg se til deg.
- For å spionere på meg? - Han ordla seg ikke helt slik.
Si til ham at du ikke bedriver gratisspionasje.
Betaler han, så gi pengene til meg, så de kan finansiere operasjonen.
Du var vel skuffet over at jeg ikke besøkte deg.
Særlig når Claude gjorde det.
Helt ærlig kom jeg ikke fordi...
Sir, jeg lover at jeg ba Lana dra hjem. Jeg mente aldri å...
Jeg er så lei for det.
Jeg ga erstatningen fra filmstudioet til majorens kone,-
men hun... Hun ba meg donere den til den storslåtte saken din.
- Hva? - Du mistet jo nesten livet for de pengene!
Hvorfor gi henne pengene du nesten mistet livet for?
Hva kunne jeg vel gjøre?
Kanskje kom hun til å spørre generalen om donasjonen senere.
- Syntes du synd på henne? - Jeg er lei for det.
Tenk over hvordan det føltes for meg, at pengene gikk til den drittoperasjonen!
For en feig ting å gjøre. Jeg visste at du er litt veik.
Hvorfor gi henne pengene i det hele tatt? De kunne gått til gjenoppbyggingen vår.
Det spiller ingen rolle. Jeg skal bruke dem godt.
Pengene for livet ditt har havnet på rett sted.
Klokken din går visst feil.
Av sted med deg.
Jeg dro innom sykehuset, men fikk vite at du var utskrevet alt.
Heldigvis kommer alle vietnamesiske flyktninger hit nå.
Dro du innom sykehuset? Hvorfor? For å avlegge en vennlig visitt?
- Skulle jeg ikke besøke deg på sykehuset? - Jeg var der i tre uker uten å se deg.
Det går noen rykter blant folk her.
Farer vietnamesere med sladder?
Det sies at generalen planlegger en tåpelig "hemmelig operasjon"-
for å gjenerobre Vietnam.
- Det er nytt for meg. - Ikke spill dum. Du er generalens mann.
Jeg har ligget på sykehus i tre uker.
Og hvis jeg visste noe, hvorfor skulle jeg røpe noe for en kommunist?
- Er jeg en kommunist? - Er du ikke det?
Jeg spør fordi jeg skriver en artikkel. Pønsker generalen på noe?
Da ville han aldri sagt noe til deg.
Han gir dem falskt håp. Klokkene viser Saigon-tid. For en ynkelig gest!
Krigen er over. Det er slutt, ingenting å ta tilbake.
Selv amerikanerne klarte ikke å slå kommunistene.
Kriger dør aldri helt. De holder bare pusten.
Jeg er ikke fienden. Gid at du forstod det.
Sonny, jeg har aldri sett på deg som en fiende. Hvorfor...?
Får jeg presentere vår engel som skal vise oss vei på ferden:
Qué-Linh!
- Hva i helvete? - Hva er det hun...?
Dæven. Hun har blitt mye flinkere til å synge.
Mine damer og herrer, vi har en helt spesiell gjest her i dag.
Det er din første gang her, ikke sant?
Han betyr veldig mye for meg, og det er nok slik for dere andre òg.
En snill, sjenerøs mann som har opplevd diskriminering, lik oss alle,-
men som har utvist verdighet i møte med det. Mine damer og herrer...
Jamie Johnson!
Ja, kom opp hit.
God aften, mine damer og herrer. Takk.
Qué-Linh underviser meg, men vietnamesisken min er elendig.
- Hvem faen er "Qué-Linh"? - Hun er jo så blendende vakker.
En dag kan jeg kanskje synge for dere på vietnamesisk.
Frem til da håper jeg at dette vil duge.
Jøss! De er fantastiske sammen.
Lana, angående filmen... Jeg skulle aldri ha...
Vært ansvarlig for den pinligste dagen i mitt liv?
Ja, nettopp.
Vi kan være enige om at du fikk som fortjent.
Jeg er også lei meg.
For at jeg aldri besøkte deg på sykehuset.
- Vi kan si at vi er skuls. - Ja.
Filmopplevelsen gjorde deg til en voksen og meg til et barn.
Moniques filmsett var som å være tilbake i landsbyen jeg vokste opp i.
Hos moren min.
Unnskyld. Jeg trengte et artistnavn, så mor og far ikke kunne finne meg.
Det var ikke grunnet moren din.
Jeg brukte det bare fordi det var rollen min i min første skuespillerjobb.
Jamie venter utenfor. Vil du spise middag med oss?
Virkelig? Vil du ha meg med som et femte hjul på vogna?
"Femte hjul"? Gi deg. Meg og Jamie?
Dere får ha det gøy. Jeg er ventet annensteds.
Jeg vet at en dialektisk materialist ikke skal lage minnealtre for de døde.
Men jeg forteller åpent om alt, så du kan forstå hvor skjør jeg var akkurat da.
- Hvorfor er tornemegga aldri innom mer? - Hun er opptatt med jobb.
Hva er vitsen med en kjæreste, når hun ikke tar seg av deg mens du er syk?
Jeg burde hjelpe generalen. Jeg har ikke tid til deg.
Jeg trenger ikke å bli passet på.
Bon... Den "hemmelige operasjonen" er så hemmelig at den vil aldri bli noe av.
For en jævla vits.
Du trenger å få deg et knull.
Herr Hollywood.
- Hvorfor har du ikke ringt? - Den duften...
- Huden din... - En kaktus?
- Hva var det for noe tull? - Den bryr seg ikke om den blir vannet.
Herlighet.
- For en overraskelse. Du kunne ringt. - Slapp av, Sonny.
Vennen vår er tilbake, eldre og formodentlig klokere.
Jeg har ikke hørt fra deg på et halvår. Skyskrapere bygges kjappere.
Det var ikke seks måneder, men fem måneder og én uke.
Hadde du besøkt meg, ville det vært fire måneder og to uker.
Hva slags skyskraper klarer man å bygge på den tiden?
Man ville ikke klart å bygge dette lekerommet engang.
"Lekerom"?
Skal vi?
- Dette er familien min. - Dette er Judith, Sofias mor.
Her er brødrene hennes, George og Abe, rett etter ankomsten. Stakkars Abe.
Sa du at han døde i krigen?
Nei, han satt fengslet sammen med oss i leiren.
Selv nå fortærer krigen broren min, enda han aldri kjempet i den.
- Jo, han kjempet i den. - Så mye sinne, bare fordi vi er japanske.
Ironien er... Jo, du fant huller i slektstreet mitt, etterlatt med vilje.
Ja. Som om moren hennes ville skjule en eller annen urett. Det er hva jeg tror.
Vi vil til Japan og til bunns i saken.
- Slik er det å date en gravejournalist. - Jaså, sier du det?
Ja, på college var Sonny flink til å komme til bunns i saker.
Han holdt kjempefine taler.
- Du skulle hørt ham rase mot krigen. - Ja, det skulle jeg ønske, virkelig.
Men da ville du kanskje også lurt på hvorfor han ikke dro og kjempet selv.
Hvorfor er du her fortsatt? Hvorfor bidrar du ikke i gjenoppbyggingen?
Er det fordi du er hodestups forelsket i Ms. Mori?
Eller er du redd? Redd for å miste det behagelige livet ditt i Amerika?
Hjemmet hans er her.
Nei, ikke dette..."lekerommet". Ikke ennå.
Men hjemmet hans er L.A. Han har folket sitt her òg.
- Flyktninger som deg. - Flyktninger som meg?
Kommunister som han gjorde meg til flyktning.
Men han har viktig arbeid å gjøre for meg? Ja vel. Hva slags arbeid, Sonny?
Sofia, han har rett.
Jeg dro hit, i likhet med deg, for å studere.
Jeg lovet foreldrene mine å vende tilbake og bidra med utdannelsen min.
Slik skulle jeg frigjøre folket vårt fra amerikanerne.
Jeg er en feiging og hykler. Og du er en bedre mann enn jeg.
Jeg er totalt uenig med politikken din, men...
Du vendte hjem og kjempet for saken din, for folket ditt. Det respekterer jeg.
Jeg tar tilbake det jeg sa. Du er mer vietnamesisk enn jeg.
Hva er så jeg? Sekretær for en hvit mann som tror at "Sommerfugl" er en kompliment.
Ber jeg ham noensinne om å dra til helvete?
Jeg smiler, sier intet og skriver i vei. Jeg er langt verre enn du, Sonny.
Jeg har respekt for deg.
Du har visst blitt mindre kynisk av deg mens jeg var borte.
Jeg har alltid hatt en myk side. Du ble aldri værende lenge nok til å se den.
Jeg er sliten, kamerat kommandant. Jeg vet ikke om jeg kan fortsette.
Du behøver bare å skrive og prate litt, og du hevder at du er sliten?
Jeg skriver 60 sider hver dag, snakker 7 timer hver dag.
Og hva er det, jamført med vårt folks lidelser?
Enn mannen som går opp og ned en vaklevoren trapp-
i en høy bygning, 18 timer om dagen, bærende på 60 murstein om gangen?
Den mannen var meg før frigjøringen.
Man! Få tak i Man, vær så snill. Jeg sier det jo, kamerat:
Han må ha en høy stilling nå i etterretningen i Hanoi.
Han vil gå god for meg. Jeg må da være i arkivene.
Man kan fortelle dere alt. At jeg kjempet uredd for saken.
At jeg ga slipp på identiteten min for revolusjonens skyld.
Den såkalte føringsoffiseren din...
Vi prøvde å finne ham, da du først kom hit.
Er han i det hele tatt virkelig?
Sett deg! Den liker visst den nye friheten sin.
- Ville du drepe meg? - I like måte.
Selv om jeg sier sannheten, vil du ikke tro meg.
- Ikke ødelegg filmen min. - Så du er ute etter en slags syk hevn.
- Jeg har drømt om drapsmetoder. - Som...?
Landminer. Du tråkker på en, mister hodet, og jeg bruker det som fotball.
Så triller det borti enda en landmine. Den slags.
Jeg håper at du føler deg bedre. Du ble godt kompensert.
- Men du skylder meg fortsatt noe. - Akkurat, ja. En unnskyldning. Ja vel.
- Jeg er virkelig dypt lei meg for... - Nei, nei.
Jeg vil ha noe annet. Unnskyldninger fra deg er verdiløse.
Du skal beholde alle de vietnamesiske replikkene i filmen.
Selv studioet får ikke diktere hvordan den endelige versjonen blir.
- Vil du ha blodet mitt på dine hender? - Kutt ut!
- Alle månedene får ikke ha vært forgjeves. - Pell deg hit!
Du vet ikke hvor kjapp Dorothy kan være.
Jeg skjønner deg, men klippeprosessen er et hellig mysterium.
Den ene dagen elsker man en tagning, den neste kasserer man den.
Selv ikke jeg vet hvordan filmen vil bli.
Kanskje dropper vi den rådyre eksplosjonen helt.
Hør her. Jeg skal forsøke.
Jeg skal forsøke å beholde vietnamesisken, for din skyld.
Men jeg aner verken hvor jeg eller filmen vil ende opp.
Klippingen handler ikke om å tydeliggjøre historien eller hamre inn temaet.
Den handler om rytme, innfall, sex. Eller enda bedre: jazz.
Det er som alligatoren: et primalinstinkt.
Praten vår gir meg lyst til å improvisere. Jeg er som Dizzy eller Miles.
Jeg har ikke hørt fra deg.
Jeg har vært urolig.
Jeg skal skrive til deg snart. Jeg lover det.
Jeg hadde ikke Dr. Hedd-boken på sykehuset...
Du vil finne en løsning, Dobbelt-opp-av-alt. Det gjør du alltid.
Min venn, jeg burde være hjemme. Hva utretter jeg vel her?
Hva gjør jeg i denne ynkelige, defaitistiske fantasien?
Vet du hva som er ynkelig? Det å kalle musserende vin champagne.
Min venn... Du har en viktig rolle her.
Ingenting jeg har gjort her, har utrettet noe.
- Vil ikke Nicos holde ord? - Det er ikke det.
Saken er at klippeprosessen er akkurat som jazz.
Det er ikke det at man bestemmer seg for noe en dag og så glemmer det.
Og generalen er harmløs. Han lever i en fantasiverden.
Slik du gjør nå?
Gamle krigere svinner ikke hen.
Krigen varte altfor lenge til at de bare kan gi seg.
Og selv helt harmløse ting...
...kan brått bli farlige.
Jøss, hva er det med deg?
Den låta fikk meg gjennom tenårene.
- Så det var ikke Isley Brothers? - Det var din greie, ikke min.
Du likte Isley Brothers, Steve McQueen og Diane Arbus.
Jeg kan legge ut om interessene dine i det vide og brede.
Hva vet du om mine?
Nå har du sjansen til å fortelle meg alt som er å vite om deg.
Det høres ut som en utfordring.
Jeg vet ikke alt som er, men hva jeg nå enn er, kan ingen stanse det.
- Si det til mor og far. - Kan du ikke si det selv?
Er det ikke det jeg gjør nå?
Du bærer skjult mikrofon for dem, ikke sant?
Jeg er ingen spion. Nå fornærmer du meg.
Mor, far, hører dere meg?
Miss Qué-Linh...
- Har du sett Lana? - Lana?
- Aldri hørt om henne. - Jaså? Dere er slående like hverandre.
Hun er mye mer umoden enn du. Hun er...
...ei jente som gråt til meg fordi hun var redd for Amerika.
- Hun ville ikke forlate Saigon. - Skal du snakke høyt om gråting?
"Jeg er så redd for generalen. Bu-hu!"
Du snufser mot skulderen til kjæresten din.
Hun er ikke kjæresten min lenger. Vi gjorde det slutt.
Rettere sagt byttet hun meg ut med en annen.
Vil det si at du trenger en ny skulder å gråte mot?
Han kan gråte mot min skulder.
- Bon, jeg... - Generalen fant ut at Lana jobber her.
Han ringte leiligheten vår. Du var ikke hjemme, så han sendte meg.
Lana, han vil at du kommer hjem.
Ingen spion, sier du?
Ma chère tante, unnskyld at jeg ikke har skrevet før.
For første gang siden ulykken er jeg endelig meg selv igjen.
Generalen sår frøene til et militært felttog.
Jeg håper at det dyrebare frøet vil blomstre til en ekte seier...
Det er hva jeg skrev som antikommunist i et åpent brev til tanten min i Paris.
Men som kommunist skrev jeg i kode til Man.
Jeg skrev: "De ynkelige flyktningene skjønner ikke hva generalens prosjekt er:"
"Ren toskeskap."
Bildene var vriene å skjule. Jeg sendte filmen med generalens planer til Hanoi.
Fotografiene sendte jeg et annet sted.
Derfor avsluttet jeg den kodete beskjeden slik:
"Ikke vær urolige. Jeg tar meg av saken."
Håper det står bra til med tanten din i Paris.
- Ja visst. - Skal du noe sted?
Generalen. Han trenger skyss.
Du eier ikke dyretekke. Kongressmannen ringte. Så pratet han med filmregissøren.
Du hadde vært innom der, tross at jeg ga ordre om det motsatte.
- Akkurat. - Hva du enn sa, så funket det.
Han er i full sving. Vi får se resultatet neste måned.
Jeg skjønner det ikke. Hvorfor er dere så opptatte av en smakløs Vietnam-film?
Filmer er viktige, særlig når de er laget av en betydelig regissør.
Vi må holde øye med disse kunstnertypene.
De vil omstyrte samfunnet, men får ikke skifte side helt.
Så lenge de holder seg innenfor humanismens lysende grenser,-
uten noen handlekraftig ideologi, er de helt harmløse.
"The Hamlet", for eksempel. Soldatene våre begår tabber,-
men til syvende og sist kreves det bare én hederlig, modig amerikaner-
for å rette opp i alt.
Det er vår nasjons styrke: Vi lever og dør i tråd med vår samvittighet.
- Kjæresten din, Mori... - Vi er ikke et par lenger.
Kvinnen du puler eller ikke puler med ujevne mellomrom.
Ha høyere ambisjoner. Tro meg, gutt.
- Hun ligger med bladsmøreren Sonny. - Ja, jeg vet det.
Må jeg be deg passe munnen din når du er sammen med henne?
De to er intime, i ordets farligste forstand. De prater sammen.
Du vet ikke hva som kan lekke ut.
Hvordan faen vet Sonny alt dette?
"Det mest skuffende ved Brorskapet er"-
"at det gir våre landsmenn falskt håp om at vi skal kunne gjenerobre landet vårt."
"Hvor mange av oss får lide for generalens egoistiske maktbehov?"
"Og hvorfor nekter generalen å gi oss en oversikt over donasjonene?"
Noen har fôret drittsekken med informasjon.
- Må vi utsette det hele, sir? - Nei.
Nå som svikeren har gitt ut dette, må vi fremskynde alt sammen.
Har vi nok frivillige? Hvordan går det med opplæringen?
Fra det lille jeg har sett av planene, er vi ikke klare.
Sir, noen følger visst etter oss.
Vet vi at han er journalist? I Saigon var mange av dem sympatisører.
Kommunistene kan jo ha sendt ham hit for å undergrave oss.
På college kalte enkelte ham en venstreradikaler.
Problemet ditt har alltid vært at du er for medfølende.
For snill til å oppdage en kommunistisk muldvarp rett under nesen på oss.
Stans her.
Noe må gjøres, kaptein. Er du ikke enig?
Jo, noe må gjøres.
- Har du hørt om De tre musketerer? - Nei, hva er det?
- Det er en historie om venner. - Venner som gjør deg trippelt opp av alt.
Norske tekster: Petter Røen