Det här är det sista som jag minns tydligt på ett bra tag.
Jag ska fortsätta, men jag varnar er. Det kommer att finnas luckor.
Bryt. Helt jävla fantastiskt! Vi fick det.
En för alla, alla för en!
En för två, två för en.
Två?
Var är Man?
Man? Man är hemma. Minns du inte?
- Hemma... - Ja, men i fängelse.
Kommunisterna måste ha fängslat honom.
Men han är en slug jävel. Han lyckades säkert komma undan.
- Vi var på kyrkogården. - Ja, du minns.
De sprängde kyrkogården.
- Blod, jag såg... - Du spräckte skallen.
Vi fick flyga tillbaka till L.A. Den jäveln hade nästan ihjäl dig.
- Vilken jävel? - Vem tror du?
- Jaha, den jäveln. - Den jäveln! Han är sadistisk.
Assistenten ropade om att avbryta, men han påstår att han inte hörde det.
- Vilket skitsnack! - Det räcker! Var tysta.
Herregud, vi är glada att du mår bättre.
- Bättre, eller hur? - Ge honom buffeln.
Vi har en present till dig.
- Visst är den vacker? Vi har gjort den. - Gillar du den?
Som tack för att du alltid har tagit hand om oss.
Vi gjorde den av gravstenen. Du vet, din mammas.
- Vi vet inte om det var den gravstenen. - Kyrkogården var i spillror.
Det räcker.
Åkte ni ända hit för att ge mig den här?
Det var så lite. Inspelningen var klar. Vart skulle vi annars åka?
- Det var ändå på väg till Disneyland. - Kom igen, gråt inte.
Halvblod med 12 rövhål!
Vad är det?
Han är helt klart FNL. Kan vara den som dödade min pappa.
Du... Han är en av oss. En landsman.
- Han var förtryckt, precis som du. - Jag är inte förtryckt.
"Halvblod!"
Jag är inte hälften av något. Jag är dubbelt av allt.
- Är det därför du blev slagen gul och blå? - Vill du slåss?
Nej, vi vill inte slåss.
Om vi håller ihop slutar vi inte som honom.
Bon, vad säger du?
Jag röstar för att ge honom fullt medlemskap - utan förbehåll.
Du känner väl till "De tre musketörerna"?
En för alla, alla för en!
Gråter du?
Det var inget.
- Man får inte röka här. - Visst.
KRYA PÅ DIG
Skönt att du lever. Sofia
Vad ska det betyda? Hon skickade också en taggig kukväxt.
- Jag har inte hört av mig. - Du har skadat skallen. Hon förstår.
- Hur mår du? - Ja...
Vad synd.
- Förlåt, men vilka är ni? - Jag representerar filmbolaget.
Filmbolaget kommer att betala för din vistelse här.
Nicos skickade mig. Han kunde inte komma, men han önskar dig väl.
Enligt läkarutlåtandet drabbades du av rökförgiftning-
blåmärken och brännskador, men datortomografin såg bra ut.
Vi är inte skadeståndsskyldiga, men filmbolaget erbjuder en fast summa-
som kompensation för icke-medicinska skador-
som din ännu odefinierade psykiska störning.
- Ska det vara en ursäkt? - Nej.
- Det är 3 000 dollar. - En väldigt generös summa.
Vi skulle gärna ge dig mer-
men det är svårt att få kompensation om det inte finns en påtaglig förlust.
- Påtaglig? - Som ett öga eller en tå.
- Men jag har förlorat något påtagligt. - Vad då?
Jag vet inte. Jag har tappat bort mig själv.
Jag vet inte vem jag är längre.
- Jag kan inte fortsätta så här. - Du låter som min exfru.
Jag har förlorat mig själv. Det är påtagligt.
Tyvärr är självuppfattningen immateriell, juridiskt sett.
- Juridiskt sett? Vem är du egentligen? - Han är filmbolagets advokat.
- De sa att han kunde bli förvirrad. - Han sa inte att han var advokat.
Jag vill inte ha pengar. Jag vill ha en ursäkt.
- Från Nicos. - Jag kan försöka.
Och 30 000.
- 5 000. - Det skulle räcka om det bara gällde mig.
- Men som asiat... - Familjeförpliktelser.
Familjen betyder allt för er. Jag förstår, jag är italienare. 7 000.
När ryktet sprider sig dyker alla upp. 50 till en faster, 100 till en morbror...
För deras skull kan jag inte acceptera mindre än 20 000.
Man får 15 000 om man förlorar ett finger. För 20 000 måste man förlora hela handen-
eller en fot, eller kanske ett viktigt organ.
Eller ett par sinnen... Nej, nej. 10 000 är det bästa jag kan erbjuda.
Ursäkta, vad sa du? Jag har tappat hörseln.
15 000. Det är mitt sista bud.
Kontant.
Och en ursäkt från Nicos.
15 000 dollar, plus Nicos Damianos första ursäkt någonsin.
Inte illa för att ha förlorat sig själv.
Kom igen, killar. Nu går vi.
Håll dig till oss, "Dubbelt-av-allt".
Gå inte i väg själv igen. Du kan tappa bort dig.
Hej.
Du ser för jävlig ut - som kejsarvinda angripen av bladlöss.
- Hur länge har du varit här? - Länge nog.
- Har du bara iakttagit mig? - Vad skulle jag annars göra?
Som du har gjort de senaste elva åren?
Du skickade mig från byn till en skola för att iaktta, forma och driva på mig.
Ibland behöver man en liten knuff.
Förlåt, det är granatchocken - bokstavligen.
Lägg av, läkaren säger att brännskadorna nästan har läkt.
- Vill du att jag ska börja jobba igen? - Generalen har haft mycket för sig.
- Han har inte hälsat på. Hur mår han? - Generalen mår bra, för det mesta.
Men han beter sig lite oberäkneligt.
- Du vill att jag checkar läget. - Jag vill att du checkar ut.
Att vara sjuklig passar inte dig. Jag hörde att du har hemlängtan.
Varsågod. Du får en gratis flaska champagne.
Det ryktas om överraskningar i programmet. Grattis, du skrivs ut tidigt.
Jag drömmer om att återvända hem till landet där jag föddes.
Jag drömmer om att gå på gatorna i vårt vackra land-
utan att höra gevärseld över ropen av glädje.
Jag vet att ni delar min dröm. Därför har vi samlats här i kväll.
Vi kan inte återvända hem i verkligheten-
men vi kan återvända i "Fantasia"!
Saigon, vår stad av mörker, kan återigen bli...
...stjärnornas stad.
Mina damer och herrar-
låt mig presentera ängeln som vägleder oss...
Qué Linh!
Vilket skitsnack. I stället för att gråta borde de hjälpa till att återta vårt land.
Tyst, jag vill höra det här.
Vänta, jag var distraherad. Jag hoppade över ett helt avsnitt.
Jag må ha skadat hjärnan, men när jag skrevs ut från sjukhuset-
hade jag viktigare saker att tänka på.
Jag kände mig inte skyldig för att jag hade gjort min plikt-
men jag ville lindra konsekvenserna genom att omfördela resurserna.
Är du säker på det här?
Det är för mycket.
En gång höll din man om mig och sa-
att min etnicitet var en välsignelse. Jag står i skuld till honom.
Han sa ofta att du var begåvad och expert på att förstå fienden.
Jag accepterar din generositet-
men jag kan inte använda pengar från min makes död för min egen skull.
Använd dem som du vill.
Jag hörde att generalen planerar något - något stort för att återta vårt hemland.
Jag skulle vilja donera pengarna till det.
- Återta vårt hemland? - Det går rykten om Madames restaurang.
Har Madame en restaurang?
Min man blir glad i himlen om pengarna används till det.
Jag tror inte att polisrapporten stämmer, hur min man dog.
Han var bland de bästa inom hemliga polisen.
Det finns inte en chans att han dödades i ett slumpmässigt, rasistiskt överfall.
Kapten... Han dödades för att han var inblandad i generalens plan.
Djävlarna i Hanoi låg bakom det. Du måste också tro det-
eftersom du förstår fienden så väl.
Därför vill jag donera pengarna till generalen och hans plan.
Fienden ska veta att planen inte kommer att misslyckas.
Inte ens om en exceptionell officer dör. Ge det här till honom.
Förstår du vad jag fick stå ut med?
- Den dumbommen gör sig bara av med pengar. - Pailles d'Or?
Tack.
Som sagt, jag har en jobbig koppling-
till de där franska kexen.
Smakar det bra?
Du sa att din mamma använde breda nudlar. Föredrar du breda eller tunna?
Det finns inget rätt eller fel - inte så länge nudlarna är utsökta.
Jag friterade precis vårrullar. Smaka.
- Vi har ärenden att diskutera. - Låt honom äta först.
Jag vill veta vad han tycker om vårrullarna.
Varför det? Alla vet att de är utsökta.
Våra landsmän är utsvultna på mat hemifrån.
- Hur mycket pengar tjänar ni? - Tillräckligt.
Tillräckligt för...?
- Vilka vet om det här? - Antagligen alla i restaurangen.
Vi är bättre på att hålla älskarinnor än hemligheter.
Är det klokt att låta det vara en öppen hemlighet?
Folk kommer hit för att soppan är kryddad med spänning och bidrar till revolutionen.
Jag inger dem hopp.
Vet alla att revolutionen för att återta hemlandet är en militäroperation?
Nej, de tror att det bara är en kampanj om ökad medvetenhet och agitation.
- Vet Claude om det här? - Claude?
Han kom till sjukhuset och bad mig att kolla läget med er.
- Att spionera på mig? - Han uttryckte sig inte så.
Säg att du inte spionerar gratis.
Om han betalar - ge mig pengarna. Vi kan använda dem till operationen.
Du är nog ledsen att jag inte hälsade på, särskilt om Claude gjorde det.
Uppriktigt sagt, jag hälsade inte på för att...
Jag sa åt Lana att åka hem. Jag lovar, det var inte...
Jag ber så mycket om ursäkt.
Jag erbjöd kompensationen jag fick till majorens fru, men hon...
Hon ville donera den till ert projekt.
Ursäkta?
Varför erbjöd du honom pengarna som nästan kostade dig livet?
Varför erbjöd du henne pengarna som nästan kostade dig livet?
Vad skulle jag göra?
Den självcentrerade kvinnan kunde ju fråga generalen om hennes donation.
- Tyckte du synd om henne? - Det är något som jag ångrar.
Föreställ dig hur det kändes att pengarna för mitt liv gick till det!
Det var fegt gjort. Jag visste att det var din svaghet.
Precis! Varför skulle hon få pengarna?
Tänk hur vi kunde ha använt dem för att återuppbygga landet!
Men det spelar ingen roll. Jag ska förvalta dem väl.
Pengarna för ditt liv har hamnat på rätt ställe.
Er klocka går fel.
I väg med dig.
Jag åkte till sjukhuset. De sa att du redan hade blivit utskriven.
Lyckligtvis samlas alla vietnamesiska flyktingar här nu.
Varför åkte du till sjukhuset? Bara för att hälsa på mig?
Varför inte?
Jag var där i tre veckor, men du hälsade aldrig på.
- Folk... De har pratat. - Har vietnameser skvallrat?
Det sägs att generalen jobbar på någon löjlig, hemlig operation.
För att återta Vietnam.
- Det visste jag inte. - Spela inte dum. Du är hans högra hand.
Som har legat på sjukhus i tre veckor.
Även om jag visste något, varför skulle jag berätta det för en kommunist?
- Vem sa att jag är kommunist? - Är du inte det?
Jag skriver en artikel. Planerar generalen något?
- Han skulle aldrig berätta om det för dig. - Han inger alla falskt hopp.
Han ställer klockorna efter Saigon-tid. Vilken patetisk gest!
Kriget är över. Det finns inget kvar att återta.
Inte ens USA kunde besegra kommunisterna.
Krig dör aldrig ut på riktigt. De håller bara andan.
Jag är inte fienden. Jag önskar att du förstod det.
Sonny, jag tror inte att du är fienden. Varför skulle du...?
Låt mig presentera ängeln som vägleder oss...
Qué Linh!
- Vad i helvete? - Hon...
Jäklar. Hon har blivit mycket bättre på att sjunga.
Mina damer och herrar...
Vi har en speciell gäst här i kväll. Det är väl första gången du är här?
Han betyder mycket för mig, men ni känner nog likadant.
En snäll, generös kille som har blivit diskriminerad, som vi alla-
men som har uthärdat det med värdighet. Mina damer och herrar...
Jamie Johnson!
Kom upp hit.
God kväll, mina damer och herrar.
Förlåt. Qué Linh har lärt mig lite vietnamesiska, men...
- Vem fan är Qué Linh? - Min vackra lärare är distraherande.
Förhoppningsvis kan jag sjunga för er på vietnamesiska snart-
men till dess hoppas jag att det här duger.
De är fantastiska!
Lana, angående filmen...
- Jag borde aldrig ha... - Skämt ut mig fullständigt?
Ja, precis.
Vi vet båda att du fick vad du förtjänade.
Jag vill också be om ursäkt. Jag besökte dig aldrig på sjukhuset.
- Ska vi säga att vi är kvitt? - Ja.
Vår tid i filmbranschen fick dig att bli vuxen och mig att bli barn.
Byn Monique skapade förde mig tillbaka till barndomen.
Till min mamma...
Förlåt. Jag behövde ett artistnamn som mamma och pappa inte kunde spåra.
Det hade inget med din mamma att göra.
Det var bara första rollen jag spelade som professionell skådespelerska.
Jamie är där ute. Vill du äta middag med oss?
Jaså? Vill du ha mig som femte hjulet?
Femte hjulet?
Kom igen. Jag och Jamie?
Jag låter er ha roligt i fred. Någon väntar på mig.
Det är olämpligt för en dialektisk materialist att ha ett altare, jag vet.
Jag berättar allt, utan att dölja något, så ni förstår hur skör jag hade blivit.
Varför kommer inte den där kvinnan hit längre?
Hon jobbar.
Vad är poängen med en flickvän om man inte blir omhändertagen när man är skadad?
Jag borde hjälpa generalen. Jag hinner inte ta hand om dig.
Ingen behöver ta hand om mig.
Bon...
Den där hemliga operationen är så hemlig att den aldrig blir av.
Vilket jävla skämt!
Du behöver ett ligg.
Mr Hollywood!
- Varför ringde du inte? - Den där lukten...
- Din hud... - En kaktus? Vad handlade det om?
Den behöver inte vattnas ofta.
Herregud...
- Vilken överraskning... Du kunde ha ringt. - Slappna av, Sonny.
Vår vän har återvänt - äldre och antagligen klokare.
Du har inte hört av dig på ett halvår. Man kan bygga skyskrapor på kortare tid.
Det var inte sex månader. Det var fem månader och en vecka.
Om du hade besökt mig på sjukhuset hade det varit fyra månader och två veckor.
Vilken skyskrapa kan man bygga på fyra månader och två veckor?
Man skulle inte ens hinna bygga det här lekrummet.
Lekrum?
Ska vi?
- Min familj. - Det är Judith, Sofias mamma.
Hennes bröder George och Abe när de kom hit. Stackars Abe...
Sa du att han dog i kriget?
Nej, han fängslades med resten av oss - i lägret.
Det måste ha gått 30 år. Kriget förtärde min bror.
- Trots att han aldrig stred. - Det gjorde han.
Så mycket ilska och förbittring bara för att han är japan.
- Det ironiska är... - Vi vet inte det.
Nej, men du hittade luckorna i mitt släktträd - avsiktliga luckor.
Som om hennes mamma dolde en oförrätt. Det tror jag.
Vi vill åka till Japan för att ta reda på sanningen.
Är det så här det är att dejta en grävande journalist?
Jag antar det. Jaså?
På college var Sonny bra på att gå till botten med saker.
Han var bra på att hålla tal, Sofia. Du skulle ha hört honom rasa mot kriget.
Jag önskar att jag hade gjort det, verkligen.
Men om du hade hört honom hade du kanske undrat-
varför han inte återvände för att strida.
Varför är du fortfarande här, Sonny? Varför återuppbygger du inte hemlandet?
Är det för att du är så kär i ms Mori?
Eller är det för att du är rädd att förlora USA:s bekvämligheter?
Det här är hans hem.
Inte det här... lekrummet.
Men L.A. är hans hem. Hans folk är här.
- Flyktingar som... - Flyktingar som jag? Är jag hans folk?
Vet du varför jag är flykting? På grund av kommunister som honom.
Gör han viktigt arbete för min skull? Vad är det för arbete, Sonny?
Han har rätt.
Jag kom hit, som du, för att studera.
Jag lovade mina föräldrar att komma tillbaka och hjälpa vårt land.
Jag skulle använda kunskapen för att befria vårt folk från amerikanerna.
Jag är en fegis och en hycklare.
Du är en bättre man än jag. Jag hatar din politik, men...
Du återvände och kämpade för din sak.
Ditt folk... Jag respekterar dig för det.
Jag hade fel. Du är mer vietnamesisk än jag.
Vad är jag, då?
Sekreterare åt en vit man som tror att "Miss Butterfly" är en komplimang.
Säger jag någonsin åt honom att dra åt helvete?
Jag ler, säger inget och skriver vidare. Jag är mycket värre än du.
Jag respekterar dig.
Du har blivit mindre cynisk medan jag var borta, Sofia.
Jag har alltid haft en mjuk sida. Du stack innan du fick se den.
Jag är utmattad, kamrat kommendant. Jag vet inte om jag kan fortsätta.
Du behöver bara sitta där, skriva och snacka lite, men du är utmattad?
Jag skriver 60 sidor och pratar i sju timmar om dagen.
Hur är det jämfört med hur folket lider?
Har du tänkt på mannen som klättrar upp och ner för rangliga trappor-
i en hög byggnad 18 timmar om dagen och bär 60 tegelstenar på ryggen?
Det var jag innan befrielsen.
Man!
Hämta Man åt mig, snälla! Jag har sagt det tusen gånger.
Han måste vara högt uppsatt i underrättelsetjänsten nu.
Han går i god för mig. Det måste finnas uppgifter om mig.
Man kan berätta allt. Att jag kämpade modigt för vår sak.
Att jag gav upp min identitet för revolutionen.
Din så kallade handläggare... Vi försökte hitta honom när du kom hit.
Finns han på riktigt?
Sitt.
Den verkar njuta av friheten.
- Försökte du döda mig? - Försökte du döda mig?
Du skulle inte tro mig, även om jag sa sanningen.
- Förstör inte min film! - Är du här för att hämnas?
Jag har tänkt ut tusen sätt att döda dig. Till exempel - landminor.
Du går på en, huvudet ramlar av och jag sparkar det som en fotboll.
Sen rullar det på nästa mina.
Sådana saker.
Jag hoppas att du mår bättre. Du fick visst en generös kompensation.
Inte än. Det saknas fortfarande en sak.
Herregud, det är därför du är här. Du vill ha en ursäkt.
- Jag är innerligt ledsen... - Nej, nej.
Jag vill ha något annat. En ursäkt från dig är värdelös.
Behåll alla vietnamesiska repliker i filmen.
Inte ens filmbolaget lägger sig i slutversionen.
- Vill du ha mitt blod på händerna? - Skämta inte ens om det.
Jag vill veta att tiden jag var borta inte var förgäves.
Kom hit! Du vet inte hur snabb Dorothy kan vara.
Jag förstår dig, men mysteriet med filmklippning väger tyngre.
Ena dagen älskar man en tagning, men nästa dag tar man bort den.
Ingen vet hur slutversionen blir, inte ens jag.
Vi kanske till och med förlorar multimiljon-explosionen.
Vet du vad? Jag ska försöka att ha kvar vietnamesiska i filmen.
För din skull. Men jag kan inte förutse vad jag bestämmer eller hur filmen blir.
Du förstår, klippning...
Det handlar inte om att göra storyn tydlig eller slå fast temat.
Det handlar om rytm, impulser och sex. Eller ännu bättre, jazz.
Som med alligatorn - en djurisk instinkt.
Att prata om det ger mig lust att improvisera.
Jag är som Dizzy. Jag är som Miles.
Du har inte hört av dig.
Jag har varit orolig.
Jag skriver snart, jag lovar.
Jag hade inte Hedds bok på sjukhuset.
Du kommer på något, "Dubbelt-av-allt". Det gör du alltid.
Min vän, jag borde vara hemma. Varför är jag här?
Vad gör jag i den här patetiska, lönlösa fantasin?
Vet du vad som är patetiskt?
Att servera billigt mousserande vin som om det vore champagne.
Min vän...
- Du tjänar en viktig roll. - Att vara här har inte gjort skillnad.
- Tror du inte att Nicos håller sitt ord? - Det är inte det.
Grejen är att filmklippning är som jazz.
Man bestämmer sig för något ena dagen, men sen glömmer man det.
Generalen är harmlös. Han lever i en fantasi.
Som du gör nu?
Gamla soldater drar sig inte undan.
Kriget pågick för länge för att de ska kunna sluta.
De mest harmlösa sakerna...
...kan plötsligt bli farliga.
Herregud, vad är det med dig?
- Den låten hjälpte mig genom tonåren. - Inte Isley Brothers?
Det var din grej, inte min.
Du gillade Isley Brothers, Steve McQueen och Diane Arbus.
Jag kan räkna upp dina intressen.
Vad vet du om mina?
- Du kan berätta allt för mig nu. - Utmanar du mig?
Jag vet inte allt, men vad jag än är kan ingen stoppa mig.
- Säg det till mamma och pappa. - Varför säger du inte det själv?
Gör jag inte det?
Du spionerar åt dem, eller hur?
Jag är ingen spion. Du förolämpar mig.
Mamma, pappa, hör ni mig?
Ms Qué Linh...
- Har ni sett Lana? - Lana? Jag har aldrig hört talas om henne.
Inte? Ni två är väldigt lika.
Hon är mycket mer omogen än ni.
Hon kom till mig och grät för att hon var rädd för USA-
och ville inte lämna Saigon.
Passa dig för att prata om att gråta. "Jag är så rädd för generalen."
Du snörvlade på din flickväns axel.
Hon är inte min flickvän längre. Vi har gjort slut.
Rättare sagt, hon ersatte mig.
Behöver du en ny axel att gråta på?
Han kan gråta på min.
- Bon, jag... - Generalen vet att Lana jobbar här.
Han ringde till lägenheten, men eftersom du inte var där skickade han mig.
Lana, han vill att du kommer hem.
Inte spion?
Kära faster, förlåt att jag inte har skrivit tidigare.
För första gången sen olyckan känner jag mig äntligen som mig själv.
Generalen förbereder en militäroperation.
Jag ber att den ska leda till en riktig seger.
Hur som helst, så skrev jag som antikommunist-
i brevet till min faster i Paris.
Men som kommunist skrev jag i kod till Man.
Jag skrev det här:
"De patetiska flyktingarna förstår inte vad generalens kampanj egentligen är."
"Vansinne."
Fotografierna var svåra att gömma.
Så jag skickade filmen med generalens planer till Hanoi.
Fotografierna skickades någon annanstans.
Därför skrev jag under meddelandet så här: "Oroa dig inte. Jag tar hand om det."
Jag hoppas att din faster mår bra.
- Ja. - Är du på väg någonstans?
Generalen... Han behöver skjuts.
Du är verkligen ingen djurmänniska.
Kongressledamoten ringde. Han hade pratat med vår galna regissör-
som nämnde att du svängde förbi trots mina uttryckliga instruktioner.
Vad du än sa, så funkade det.
Han är tillbaka i full kraft. Vi får se slutversionen nästa månad.
Jag fattar inte. Varför bryr ni er om en krass film om Vietnam?
Filmer är viktiga, särskilt om de skapas av en betydande regissör.
Det är viktigt att hålla ett öga på konstnärstyper.
De vill känna sig revolutionära, men de får inte gå för långt.
Så länge vi kan hålla dem inom humanismens otydliga gränser-
men utan tillämpbar politisk ideologi, är de helt harmlösa.
Ta "The Hamlet". Våra killar gör misstag ibland, men i slutändan-
krävs det bara en hederlig, hjältemodig amerikansk soldat för att reda ut allt.
Det är det här landets styrka. Ett land som hänger på sitt samvete.
- Din flickvän, Mori? - Hon är inte min flickvän.
Strunt samma, fri kärlek och allt det där...
Kvinnan som du ibland, eller inte, ligger med?
Sträva efter bättre. Lita på mig.
- Du vet att hon ligger med Sonny, va? - Ja, jag vet.
Måste jag påminna dig om att se upp med vad du säger till henne?
De två är intima på det farligaste sättet. De pratar med varandra.
Man vet aldrig vad som läcker ut.
Hur fan vet Sonny allt det här?
"Det mest nedslående med brödraskapet är att det inger våra landsmän falskt hopp"-
"att vi kan återta vårt land med våld."
"Hur många av oss måste lida för att generalen vill ha makt?"
"Och varför vägrar generalen att offentliggöra donationerna?"
Någon har gett den jäveln information.
- Måste vi skjuta upp operationen? - Nej.
Nu när förrädaren har publicerat artikeln måste vi skynda på allt.
Har vi tillräckligt många frivilliga? Hur går det med utbildningen?
Av det lilla som jag har sett tror jag inte att vi är redo.
Vänta, jag tror att någon följer efter oss.
Hur vet vi att han är journalist? Hälften av dem i Saigon var sympatisörer.
Hur vet vi att kommunisterna inte skickade honom?
På college kan han ha kallats radikalt vänster.
Det har alltid varit ditt problem. Du är för sympatisk.
För snäll för att se en kommunistagent mitt framför näsan på oss.
Stanna här.
Något måste göras, kapten.
- Håller du inte med? - Ja, något måste göras.
- Du känner väl till "De tre musketörerna"? - Nej. Vad är det?
- Det är en berättelse om vänner. - Vänner som gör dig trippelt av allt.
Sparka!
Sparka! Sparka!
Översättning: Hannah Jerming-Havill