Jeg skal spørre ham om jeg kan lage...
Du skal stille intervjuspørsmål for de snakkende hoder.
Jeg vet ikke om jeg klarer å holde meg alvorlig.
Han kommer til å forstå det.
Selv om jeg klarer å holde maska, vil han forstå det.
FaceTime Matt Wolf.
Ringer på FaceTime til Matt Wolf.
Hei, jeg har en tanke jeg vil lufte med deg.
Hva tror du, jeg har lyst til
å ha mine egne spørsmål og stille spørsmål til folket
i intervjuene med de snakkende hodene.
Kan jeg være der og etter at du har gjort dine greier,
eller kan jeg stille annenhver spørsmål?
Jeg tror du alt vet svaret.
Liker du ikke ideen?
-Nei. -Hvorfor ikke?
Du kan få forberede meg
på stoff du tenker ville bli gode historier,
så jeg får det med i konteksten for intervjuet.
Men ikke stille spørsmål selv?
Nei.
La meg gjøre det, men få dine tilbakemeldinger på forberedelsene.
Herregud!
Hva om dokumentaren ikke ble laget? Hva mister vi da?
Hvorfor jeg vil lage den?
Er det en bedre måte å spørre på,
eller er det et annet spørsmål?
Fortell hva du synes.
Du er ikke terapeut. Du får ikke si sånne ting.
Jeg skal ikke oppdage det. Du må si det og lede meg.
Hvis du ikke lagde dokumentaren
og brukte de tusen timene med film og titusener av bilder du har,
ville noe av det, eller mesteparten, aldri bli sett.
Fint.
Jeg bryr meg ikke om stoffet mitt aldri blir sett.
Gjør jeg? Er det sant? Kanskje ikke.
Jeg har samlet
i sikkert minst 50 år,
siden jeg var tenåring.
Jeg tok alle tingene mine ut fra oppbevaring
og flyttet dem til et sted
og gjorde prosjektet til en del av dokumentaren.
Og voilà, det var det som skjedde.
Det er overveldende
med alle tingene og rekkevidden av å se alt lagt utover.
Men det er utrolig å pakke ut alle tingene fra fortiden.
Paul Reubens døde 30. juli 2023.
Filmskaperne var uvitende om at han hadde kjempet mot kreft i seks år.
Før han døde, ble Paul intervjuet i 40 timer.
Folk kjenner meg fremdeles ikke. Jeg mener, venner kjenner meg,
men jeg vil at alle skal kjenne meg.
Jeg ville, jeg tror det er på tide at jeg...
blir mer kjent og forklarer meg.
Som Desi pleide å si til Lucy: "Du har litt å forklare."
Jeg føler at folk tenker det om meg.
Eller jeg vil de skal tenke det,
og jeg vil svare på noen spørsmål for folk
om hvem jeg virkelig er og hva som er min historie,
og hvordan alt gikk til.
Se, Pee-wee Herman.
Han går på line mellom World Trade-sentrene.
Hei, se på dette.
Det er utrolig.
-Herregud! -Fare.
Han faller.
Live fra New York, det er Saturday Night.
Der var ikke et øyeblikk på 80-tallet der det ikke var superkult å være meg.
Jeg er sånn en, du vet, stjernesleiker.
Jeg er Pee-wee Herman.
Der er noe spennende og gøy med suksess.
Vet du Pee-wee, du er bare så søt.
Du er, men hva er jeg?
Når jeg var på fest
løp folk bort til meg for å innynde seg.
Jeg tok sjekken jeg fikk for Pee-wee's Big Adventure,
signerte den, og det var nedbetalingen på huset mitt.
Der var to ting med dette huset som var interessante
og som gjorde utslaget.
Det første var at jeg så bort på en ås ved huset
og så et rådyr, en bukk med store gevir.
Jeg trodde et sekund jeg hallusinerte.
Jeg visste ikke at det var rådyr i Los Angeles.
Der var også et basseng,
og jeg gikk til enden av bassenget til der stupebrettet var.
Jeg så opp og oppdaget at man kunne stupe fra stupebrettet
og se Hollywood-skiltet samtidig.
Det fikk meg til å kjøpe huset.
På premieren til Big Adventure
kom en sjef fra CBS bort og sa: "Vet du?
Vi er veldig interessert
i å lage et barneshow med Pee-wee."
Jeg sa: "Er det sant".
Det er tid for tegnetimen din nå.
Kom hit.
Jeg tenkte alltid jeg skulle ha show på kvelden.
Det er to ting som mangler her.
I Pee-wee Herman-showet
var der mange antydninger og stoff for voksne.
Jeg vet. Øredobber.
Nei, Pee-wee.
Jeg hadde aldri tenkt på å lede et barneshow,
men det hørtes riktig ut.
Tanken på å påvirke barn
på samme måte som TV hadde påvirket meg da jeg var barn,
var superspennende for meg.
Jeg tenkte det var en gylden mulighet
til å få innflytelse og bli mye sett.
CBS foreslo en partner for oss
og vi så noe av det de gjorde,
tilgangen de hadde til folk,
stop-motion-fotografering og sånne ting.
Deres oppfatning var at det skulle være 90 % animasjon og 10 %
Paul Reubens som introduserte animasjonen.
Jeg tror produsentene prøvde å få viljen sin gjennom,
og jeg fant fort ut at Paul styrte showet.
På et tidspunkt måtte jeg si:
"Få tak i Gary Panter. Dette er tåpelig."
Paul trodde på kunsten min fra starten.
Jeg hadde forberedt meg på denne jobben hele livet.
Jeg dro ned og de ansatte meg til slutt,
fordi Paul avviste alle tegningene deres.
Jeg ville ha Ric Heitzman og Wayne White,
så jeg fikk dem med i teamet.
Vi tegnet og tegnet og tegnet.
Vi var undergrunns-tegnefilmtegnere.
Vi gikk inn i et lite rom, røykte marihuana og tegnet bilder hele dagen.
Det var en drømmejobb.
Jeg og Gary og Rick lagde hundrevis, og kanskje tusenvis av tegninger
fordi Paul likte å se mange alternativer.
Han valgte alltid de rareste jeg laget,
og jeg likte det, vanligvis er motsatt.
Alle var liksom grønn og liksom "La oss lage show."
Og der var noe vaklevorent og uskyldig over det hele,
og det kjentes riktig ut.
Jeg traff Wayne White som dukkefører.
Han skrev til meg og sa:
"Om du var i New York, ville du jobbet for Pee-wee Herman."
Alison.
Alt på audition visste jeg det ville bli spesielt,
og da vi kom i gang, ble det bekreftet.
Jeg husker første gang jeg så Chairry.
Jeg tenkte takk og lov for at jeg ikke skal sitte i den.
Jeg gikk inn og styrte den. Det var en komplisert dukke.
Jeg hadde en pitteliten walkie-talkie side-monitor
inne i Chairry.
Jeg kunne se hva som skjedde.
Det beste med Pee-wee's Playhouse
var at de ikke så ut som Muppets.
De var heller kunstskole- eller tegneserie-dukker.
Gary var den han gikk til.
Gary var bevisstheten til lekehuset.
han var design-guruen.
Lekehuset var som en lekekasse,
og man forsvinner i en pop-kust-verden.
Det var bevissthetsutvidende.
Som kunstnerd prøvde jeg å se
fremtiden ved å se på fortiden.
Gary var så visjonær og klarte å skape verdener.
Jeg kunne si: "Design lekehuset."
Derfor fungerte det. Når man har en slik visjon,
forener det hele verden på en måte som gjør verden virkelig.
Åpningsscenen var et overblikk. Det var ikke enkelt.
Ingenting var umiddelbart som nå.
To ganger for dagen i sju uker
filmet vi i svart-hvitt og tok videoen til Paul for gjennomgang.
Han så en feil bevegelse og vi kom tilbake på ettermiddagen.
Han sa: "Nei, dere må gå opp her.
Dere må gå ned her."
Og hver gang vi gjorde det, ble det bedre.
Jeg ville at åpningen av Pee-wee's Playhouse skulle være
svevende. Litt oooh.
Jeg ville bli dradd inn i TV-en og inn i denne verden,
og at alt annet ble glemt
så man var trollbundet.
-Kom inn og kanskje i stolen sitt -Som Chairry!
La moroa starte det er på tide å slippe håret fritt
Pee-wee er veldig glad får besøk av noen venner han har
-Det er deg! -Vær vill i Pee-wee's Playhouse...
Der er en vill rytme som kommer fra Puppetland
Hva er det?
Dirty Dog, Cool Cat, Chicky Baby er et dukkeband
Han har noen snakkende fisk og en ånd som gir deg et wish
Det er ko-ko i Pee-wee's Playhouse
Nå har vi sagt deg det
Det blir ikke en morgen i fred Vi blir sprøe, vi blir gale
Det er ko-ko i Pee-wee's Playhouse
Skal man ha et barneshow, bør man lage noe veldig bra.
Hallo, gutter og jenter.
Jeg og Globey og Magic Screen går gjennom gammelt rot.
Hallo, gutter og jenter.
Se, en av mine favorittplater.
Husker du denne, Globey?
Å, jeg elsker den platen.
Jeg åpner.
Jeg følte jeg kunne gi denne flotte, utrolige gaven til barn.
Pee-wee's Playhouse. Hvem er det?
Hei, Pee-wee!
-Hei unger. Vet dere hva? -Hva?
Jeg skal ha fest og dere er inviterte.
De kunne hoppe inn i TV-en og inn i en verden
som var full av skjønnhet og moro.
Kom inn.
-Hei, Elvis. Hei, Cher. -Hi, Pee-wee.
Vi har et nytt medlem.
Det var som om jeg trodde jeg var inni en tegnefilm.
Jeg vet ikke hvorfor de trodde jeg ville passe inn.
Ja, du vet, en pitteliten Paul Giamatti.
Jeg husker at jeg var på settet
og at det var det morsomste jeg noen gang hadde gjort.
Jeg fikk lov til å være meg selv.
Dagens hemmelige ord er...
"Gøy." dagens hemmelige ord er "gøy."
Vil dere gå ut og leke med Pterri?
Det høres gøy ut!
-God morgen, Chairry. -God morgen.
Jeg var så begeistret og glad
for at jeg skulle få spille Miss Yvonne framfor kamera.
-God morgen, Mr. Window. - Hallo, Miss Yvonne.
God morgen gutter og jenter.
Hun var alltid snill og kjærlig,
og hun ville at alle skulle være glade og vakre.
-Jeg presenterer den nye Mrs. Steve. -La meg se.
Ok.
Du har rett. Jeg er vakker.
Og når du føler deg vakker, er du vakker.
Jeg gikk på audition.
De sa: "Dette er Paul", og jeg sa hei.
Det er en liten, tynn fyr
med langt hår, bart og flippskjegg, og avklipte bukser.
Som kastet ut av 60-tallet. Jeg koblet ikke at han kunne være Pee-wee.
-Vær så god. -Åh, brev fra brevvenner!
Det jeg liker ved Reba, er at
hun var den normale personen.
...sitte ved leirbålet og tørke?
-Hvilket leirbål? -Det der.
Å, det ja. Nei, jeg blir bare våt igjen uansett.
Hun er den eneste som så hvor rart alt var i lekehuset.
Hei, hvem vil ha en Tootsie Roll? Ok. Her.
Da jeg først så Paul som Pee-wee, det var
i 1980 eller 81 i The Groundlings,
forstod jeg det ikke.
Jeg tenkte: "Hvem er denne lille mannen med tversoversløyfe,
og hvorfor kaster han Tootsie Pops og Tootsie Rolls på folk?"
De ringte og sa: "Pee-wee spør deg
om å spille cowboy."
Jeg hadde ingen erfaring med performance-kunst.
Jeg hadde ingen erfaring med å opptre for barn.
Cowboy Curtis var en annerledes cowboy.
Jeg tror det er fordi han
var like mye outsider og annerledes enn Pee-wee.
Takk, Jambi.
Her borte, Pee-wee! Sett meg på!
Jeg ville at barn skulle lære om å være ikke-konform og hva det er.
Du kan være en som ikke tilpasser seg samfunnets regler.
Men man kan gjøre det motsatte. Man kan gjøre hva man vil.
Jeg la inn mye i Pee-wee's Playhouse der jeg tenkte hvorfor ikke?
Jeg skal ta på min mor sine høye hæler og gå rundt
fordi det er det jeg har lyst til.
Baklengs.
Og tok jeg mors høye hæler på? Ja, det gjorde jeg. Ok?
Jeg følte helt fra starten
at det jeg kunne gjøre som var viktig og ubevisst,
var å gjøre showet veldig inkluderende
og ikke kommentere det på noen måte.
Captain Kangaroo,
Soupy Sales,
Howdy Doody, ingen av de showene
reflekterte hvem jeg var.
Så at jeg fikk muligheten til å være en del av et show
som fargede barn ville se og si:
"Å, der er et speilbilde av meg her,"
det betydde mye for meg.
Oppstått fra graven for å fylle natten med frykt.
William Marshall hadde spilt Blacula.
Draculas sjelebror.
Og for mange av de fargede skuespillerne som kom inn i showet,
var han som en rockestjerne-gud.
Gutter og jenter, lekehusets venner,
cowboyer og folk som tar boblebad,
la tegnefilmen begynne.
EL HOMBRE
Vi tok med en spansk tegnefilm kalt "El Hombre",
og jeg ville den skulle se ut som fløyelsmaling.
Folk kom til meg meg sa:
"Du må tekste den." Og jeg svarte: "Hvorfor?"
Penny var der ute. Hun skulle være feminist.
Vi intervjuet sjuåringer og laget animasjoner til historiene deres.
Hei, jeg heter Penny.
Jeg syns barn skal få bestemme hvor de skal gå
og hvordan de vil leve.
Ikke at de vil legge seg klokken ett på natten
og gå på skolen, ikke gå på skolen.
Jeg sier ikke... Jeg sier at foreldre ikke burde si:
"Vi er foreldre og vi betaler leien."
Vi betaler leien.
Jeg ville prøve å være utdannende på en mer skjult måte,
så du ikke engang forstod
at det skjedde noe utdannende.
Jeg mener foreldre ikke bør styre barns liv.
Det er som de behandler barn som barn.
-Randy, hva gjør du? -Ikke noe. Jeg røyker. Vil du ha et drag?
Nei, Randy, jeg røyker ikke. Røyking er ikke bra for deg.
Så? Det får meg til å se kul ut.
Nei, det får deg ikke til å bli kul.
Det får deg til å se dum ut. Du er kul allerede.
TV lørdag morgen på den tiden
var ikke bare litt lovløst, det var ekstremt lovløst.
Det var ville vesten.
Vi kunne bokstavelig talt gjøre alt vi ville.
-Puh. -Går det bra, Miss Yvonne?
Å, ja. Takk Pee-wee.
Og takk storegutt.
Når det gjelder å fikse
mekaniske ting i huset,
er det alltid best å bruke en kvalifisert reparatør.
Han har den rette redskapen og vet hvordan de brukes.
Johnny, kan du komme innom meg?
Jeg er sikker på at noe må repareres.
Ellers kan vi ødelegge noe.
Jeg la inn ting som var ment å gå over hodene på barna.
Og gjorde de ikke det, betød det at barnet
lærte noe, enten fra deg som foreldre, eller fra gata.
Jeg tenkte at det å ha barneshow på TV lørdag morgen virket umiddlebart
undergravende på en veldig eksentrisk, kunstnerisk, kul og god måte.
Vasket du hendene?
Flink gutt!
Jeg ville ha med noe jeg elsket
med de tidlige Andy Warhol-filmene som jeg synes var et bra konsept.
Jeg fikk en hund inn i lekehuset,
og vi filmet han i to minutter mens han spiste maten sin.
Takk, miss Yvonne.
Vi har innendørs piknik midt på natten.
Jeg hadde rester av fruktsalat i kjøleskapet.
Jeg følte at jeg kunne være et lys der ute og vise
at det er greit å være annerledes. Å være kreativ.
-Fruktig. Jeg elsker fruktsalat. -Hvorfor ikke gifte seg med den?
Greit, det gjør jeg.
Tar du, Pee-wee Herman, denne fruktsalaten
som din rettmessige ektefelle,
og lover å elske og ære
i gode og onde dager, inntil døden skiller dere av?
-Gjør du? -Ja.
Ikke bare er det greit å være annerledes, la oss feire det også.
Hei. Mens vi har spilt tegnefilmen,
tok jeg en vanlig potet og stakk blyanter i den.
Og jeg laget et dyr som ser slik ut.
Etter første episode av Pee-wee's Playhouse,
fikk jeg melding fra nettverket.
Jeg var kreativ. Jeg brukte fantasien min.
Du kan gjøre dette hjemme også.
"Du kan ikke stikke blyanter i poteter."
Jeg sa: "Hvorfor ikke?"
Og de sa: "Greit, du kan."
Jeg fikk fem meldinger gjennom mine fem episoder av Pee-wee's Playhouse.
Jeg satte bena i bakken og følte at dette er meg og dette gjør jeg.
Jeg var på rett sted til rett tid.
Denne luauen var bra.
Håper alle hadde det veldig gøy.
Aloha.
Første sesong ble filmet på et loft i SoHo.
Produsentene ville ikke betale for en ekte scene.
De syns det var bedre å kutte hjørner.
Showet ble laget på tross av hva produksjonsselskapet ønsket.
Det ble så galt at Paul bannlyste dem fra settet.
Siden vi fremdeles var i produksjon,
var jeg ikke det når de laget showet. Jeg hadde ikke sett det.
Før første showet, var vi oppe hele fredagsnatten.
Showet skulle vises lørdag kl. 9,
så de ringte og spurte hvor det var.
Vi ble ferdige rundt klokken 5 eller 6.
Jeg husker jeg gikk sammen med Rick Abramson til CBS
bærende på filmen, leverte den til dem og sa:
"Her er til oppkoblingen."
Det var 20 minutt før den gikk på luften.
Jeg var urolig for om den var bra.
Jeg hadde høye forventninger til alt, og heldigvis gikk det bra.
-Bank, bank. -Hvem der?
-Dwayne. -Dwayne hvem?
Badekar-Dwayne. Jeg drukner.
Siden jeg er jeg, skrev jeg mine egne notater.
"Dette må jeg fikse. Dette skal jeg gjøre nå."
Etter at showet gikk på luften, ringte nettverket og sa:
"Meningsmålingene er høye. Kritikerne elsker det. Det er en utrolig suksess."
Vi traff en åre av psyken
som trengte å komme frem på det tidspunktet.
Det var ikke bare fireåringene som så på.
Det var college-ungdommen, dophodene. Alle så på.
Det var som en bombe ble sluppet i 1986
i TV-verden, som bare eksploderte.
Det gikk under radaren min at jeg hadde en TV-hit.
Der var uker igjen med arbeid å gjøre. Det var ikke over.
Så jeg sa: "Jeg kan ikke gjøre det på denne måten lenger."
Jeg vil være i Los Angeles
på en lydscene med profesjonelt utstyr.
Og det var det vi gjorde.
Alarmen min minnet meg på at det er tid for bursdagsmelding.
Og i dag er en tung bursdags-dag
for jeg har 12 bursdager i dag, inkludert øyelegen min.
Jeg sender GIF-er hele dagen hver andre eller tredje time,
fra soloppgang til solnedgang, fra jeg står opp.
Du ser opptatt ut. Jeg skal la deg la meg få skrive i et minutt fordi
jeg er opptatt med å skrive meldinger.
Gud, hvorfor gjør jeg dette? Det har utviklet seg til...
Og nå tekster folk tilbake,
"Ha, ha, elsker det. Jeg elsker deg Paul.
Hvordan husker du bursdagen min?"
Det klarer jeg ikke å forstå, for...
Pee-wee Herman oppnår en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Det var sirkus på Hollywood Boulevard
da hundrevis av fans og media fylte gatene
for å se Pee-wee Hermans stjerne bli avduket på Walk of Fame.
La meg si det slik: Jeg fikk ingen stjerne på Walk of Fame.
Pee-wee Herman fikk en stjerne på Walk of Fame.
Litt ironi gir mening.
Flere kjente det navnet.
Jeg klagde ikke. Jeg klager ikke nå.
Gir meg en vei å gå, noe som fremdeles kan skje,
en stjerne til Paul Reubens. Jeg sier det bare.
Ok, ti stille!
Alle jeg har tråkket på for å komme til toppen,
kan nå komme hit hver dag og tråkke på meg.
Takk.
Hele livet mitt, døgnet rundt, var dedikert
til Paul Reubens og til Pee-wee Herman-franchisen.
Vi ble gode venner fordi vi alltid var sammen.
Og som gode venner, kranglet vi av og til.
Der var mye spenning mellom meg og Rich på den tiden.
Produksjonen i New York var nådeløs tøff,
og jeg skyldte en viss grad på Rich.
Paul ble berømt veldig raskt.
Jeg tror han fikk dårlige råd som han fulgte.
Jeg følte avtalen jeg hadde gjort,
var litt mot meg.
At jeg hadde gjort en avtale som ikke var den lureste.
Jeg la hjerte og sjel i ham, og plutselig sa han at det var nok.
Jeg gikk fra scene og tenkte: "Jeg er ferdig. Han vil ikke jobbe med meg."
Jeg forlot møtet, tok opp telefonen og ringte en advokat.
Vi saksøkte hverandre i noen år.
Det var ødeleggende. Det tok lang tid å komme seg,
og på noen måter vet jeg ikke om jeg har klart det.
Paul hadde konflikter med nesten alle han jobbet med.
Det var naturen hans.
Han var en perfeksjonist og var drevet av å lage noe som betydde noe.
Det tar mye negativ energi å komme dit også.
Man måtte svikte folk.
Alt er transaksjoner.
Paul kunne bære nag. Han tilgav ikke så lett.
Her er noe av det jeg vil ha på Saturday Night Live.
Jeg vil gjøre "Playhouse 90", 90 sekunder med intenst drama.
Som "Johnny, politiet er her.
Hold kjeft da. Jeg prøver å tenke." Sånne ting.
I denne perioden var Phil Hartman min beste venn,
men vi jobbet sammen til beste for Pee-wee.
Da han kom med på SNL, var det en stor mulighet.
Det er Saturday Night Live med Phil Hartman.
Han sa: "Jeg skal på SNL og vi begynner."
Hei, Kaptein Carl.
Jeg ville ikke miste den utrolige rollefiguren, men det gjorde jeg.
Vi var ikke sammen mer,
og han steg i gradene og ble en av stjernene på SNL. Bra for ham.
Så ja, jeg gikk videre.
Jeg føler meg som en rollefigur i Blendende løgn eller noe sånt.
Som, det var showbusiness.
Jeg henter fiolinen min.
Hei, Coco.
Jeg hadde så travelt. Jeg var ikke mye sosial.
Jeg hadde nesten ikke et virkelig liv utenom jobb.
Det skjedde så mye både profesjonelt og kreativt,
at jeg trengte noen som kunne ta seg av alt det andre.
Jeg vil si med en gang at jeg var mer involvert i
å begynne å anlegge eiendommen.
Jeg plantet alle trærne sammen med Paul og kaktusen.
Jeg tror du kan dra til... Hva med Acapulco?
Ikke løft for tungt.
-Disse karene er sterke. -La Art gjøre det
Han er flink. Han er en god gartner.
Han kan få ting til å vokse fra en stilk.
Jeg tenkte her var noen som liker de samme tingen.
All spiritualiteten jeg har, har sammenheng med naturen.
Vi var tiltrukket av verdens planter og dyr,
og særlig rundt der han var.
Vi mater fugler og ekorn.
Vi har utviklet ganske mange ville dyr.
Ikke gå for langt nå.
Kom igjen, søta. Flytt deg mot meg.
Paul er en som redder edderkopper.
Det er som å bo i skogen,
selv om det er i hjerte av Hollywood.
Det er sikkert ikke nok lys.
Hopp uti.
Warren Montgomery begynte å jobbe for meg
som en assistent på settet, og som sikkerhetsvakt.
Jeg visste hvem han var, men var ikke fan.
Jeg var for macho til å være Pee-wee-fan.
Jeg var ung, atletisk og så sterk ut.
Jeg tror Paul likte det.
Kvinnene prøvde ikke å rive av klærne som om han var Elvis,
selv om jeg tror
han tenkte det var slik det var.
Ettersom tiden gikk, vil jeg si jeg ble mer et kontrollsenter.
I begynnelsen var det jeg som tenkte
at jeg må beholde jobben min.
Så måtte han sørge for å beholde meg.
Noen ganger er det
fint å kunne si til assistenten:
"Kan du gjøre dette," og de svarer, "ja, jeg kan",
i stedet for å bli irritert og
gi meg en overhaling.
Allison har jobbet for meg i nesten 40 år.
Det er på mange måte som å ha en kone.
Vi var som en surrogatfamilie.
Warren og Allison var som en barriere,
ikke for å holde folk unna, men for å holde dem litt i sjakk,
eller holde situasjonen under kontroll.
Samtidig hadde jeg mange hemmelige forhold.
Kanskje flere mennesker som er høyprofilerte,
og som hadde noe å tape på å bli identifisert som homofil,
kan ha gjort det samme.
Hei, stopp et øyeblikk.
Jeg husker jeg tenkte
at det ville bli interessant å se hvilken effekt det får.
Jeg var bevisst nok til å vite at det å være i skapet
ville ha en effekt på meg.
Jeg tenkte: "Ta på skylappene.
Du kan ikke ha et tradisjonelt forhold.
Du skal forfølge karrieren." Jeg førte et ekstremt privat liv.
Stoler du på meg?
Nei.
Jeg tror ikke du forstår.
Jeg kommer ikke til å stole på deg.
Jeg er ikke sånn. Jeg er ikke en tillitsfull person.
Jeg tror aldri jeg vil stole på deg.
Jeg tror deg ikke helt. Det er et snev av tillit mellom oss.
Hva må jeg gjøre for å bevise det?
Du har rett. Der er et snev.
Ikke la det gå til hodet,
og jeg vil ikke at du skal føle at jeg stoler på deg.
Jeg tror ikke vi ville vært her uten et snev av tillit.
Du laget en dokumentar jeg likte, av hvor mange? Seks?
Føler jeg at jeg har kontroll over intervju-prosessen? Ja og nei.
Du har spørsmålene.
Mange av dem har du på grunn av ting jeg har fortalt deg.
Jeg kan velge hva...
Jeg kan plukke og velge hva jeg skal be deg spørre meg om,
eller hvilke historier jeg forteller og hvilke jeg utelater.
Jeg tror jeg kommer ut av denne prosessen
og sier: "Jeg sa det jo, jeg kunne ha regissert denne dokumentaren."
På Bonnie's?
Greit, det skal vi.
Jeg var opprømt over muligheten av en ny film.
Øverste etasje. Rex.
I Big Adventure følte jeg at jeg ikke fikk anerkjennelse for min kreative rolle,
og det skulle ikke skje igjen.
Jeg var besatt av sirkusfilmer
og opprømt over muligheten for å lage min egen.
Umiddelbart
virket sirkuset som en god verden og et bra bakteppe.
Hva med dette? Hva om Gina spiller det.
Jeg ansatte George McGrath fra sesong en av Pee-wee's Playhouse
for å skrive filmen sammen.
Vi så mange sirkusfilmer
og satt oss ned for å finne ut hva som var mitt.
Sirkuset har rot i virkeligheten,
men er likevel en verden av innbilning, fantasi, av øyeblikk og magi.
Jeg hadde hatt mange muligheter til å gjøre min greie.
Jeg hadde laget en film. Jeg hadde et populært TV-show.
Studioet sa egentlig:
"Gå med Gud. Gjør hva du vil."
Ja.
Noen stod frem og ønsket å regissere filmen,
en regissør ved navn Randal Kleiser,
som var en talentfull filmskaper.
Han hadde laget en liten film ved navn Grease.
Jeg skulle produsere filmen,
noe jeg ikke gjorde på Big Adventure,
og jeg var veldig involvert som produsent.
Jeg er ikke en tillitsfull person.
Jeg er ikke en som bare flyter med.
Jeg er en som liker å kontrollere ting.
Jeg spurte: "Kan jeg henge over skulderen din, Randal,
mens du regisserer den?"
Han var åpen for den ideen.
Ja, det høres kjent ut.
Mine største samarbeidspartnere fra Big Adventure
jobbet ikke med denne filmen,
men jeg ville den skulle bli fantastisk og overgå forventningene.
Jeg tenkte jeg ville gjøre en Pollyanna-greie,
hvor Pee-wee bringer glede til en hel by full av mennesker som har mistet den.
Vi sa vi ikke ville ha sirkus her.
Og dere show-folk er ikke velkommen i denne byen.
Folk av byen, hør på meg.
Du blir veldig søvnig.
Øyelokkene dine blir veldig tunge.
Du vil like sirkuset.
Mange skrev morsomme ting
om Pee-wees forhold til Dottie i Big Adventure.
Der er mye med meg du ikke vet noe om, Dottie,
ting du ikke ville forstå, ting du ikke kan forstå,
ting du ikke bør forstå.
Han liker ikke kjæresten sin særlig
og det virker som om han vil bort fra henne og sånt.
Så jeg tenkte hva baksiden var.
Pee-wee har definitivt libido i Big Top Pee-wee.
Jeg ville forsterke den romantiske siden av Pee-wee Herman.
En ting jeg fokuserte en stund på
var at Pee-wees kyss med den kvinnelige hovedrolleinnehaveren
skulle bli det lengste kysset i filmhistorien.
Noe jeg håpet ville bli morsomt
og som ville fortsette og fortsette.
Til da hadde jeg hatt stor grad av kontroll
og lite innblanding eller innspill
fra folkene jeg jobbet med.
Der var krangling
om lengden på den smertelige lange kyssescenen.
Han bestemt kuttene. De kunne ikke forkorte scenen.
Det skapte en situasjon der han hadde råd til å være arrogant.
Han ødela for seg selv ved å kontrollere alle elementer av filmen.
Jeg gav etter på et punkt.
Jeg var overveldet over at noe jeg hadde jobbet så hardt med
og tenkte var så bra, havnet utenfor min rekkevidde.
To av stjernene i Big Top Pee-wee, Pee-wee Herman and Valeria.
Filmen ble fullført.
Og Paramount holdt premierefest med sirkustema.
Jeg satt ved bordet
og masse folk som var venner og bekjente,
folk jeg hadde invitert kom en etter en bort til bordet.
Etter at den tiende personen sa:
"Wow, sette var... det var nydelig,"
tenkte jeg: "Folk liker ikke filmen."
Jeg mener, det slo meg med full kraft.
Som, jeg bare...
Den ble ikke godt mottatt,
og jeg så ikke det komme.
Det var første gang gjennom min suksess
at jeg ikke var en pengemaskin.
Mandagen etter åpningshelgen
kjørte jeg til Paramount,
og dette høres ut som en oppdiktet historie.
Jeg kjørte inn på parkeringsplassen min
og noen malte over navnet mitt mens jeg kjørte inn.
Det føltes fælt og skremmende.
Den nye Pee-wee-filmen er alminnelig, rar, sirkus og kjærlighetshistorie.
-Jeg følte han hadde mistet magien. -Absolutt.
Vi gir begge tommel ned til Big Top Pee-wee
fordi vi er skuffet over å se Pee-wees magi
utvannet av virkeligheten.
Første anmeldelsen av filmen: "Big Flop Pee-wee."
Jeg tror jeg gikk i sjokk, og var veldig skuffet.
Den virket som en stor flopp.
Jeg går. Sa jeg at jeg går?
Det som fikk meg ut av det, var at John Paragon og jeg satte oss ned
for å skrive Pee-wee's Playhouse Christmas Special.
Vi skrev den raskere enn noe jeg hadde skrevet før.
Jeg husker at det time for time, dag for dag,
løftet meg ut av tungsinnet
over at sirkusfilmen min ikke gjorde det den skulle.
Jul!
Hei, alle sammen. Mitt navn er Pee-wee. Hva er ditt?
Velkommen til min julespesial, med meg, Pee-wee Herman.
Jul i lekehuset og vi skal ha det veldig gøy
God jul til alle sammen...
Jeg prøvde å gjøre den nostalgisk
og la meg inspirere av alle julespesialene.
Men først, har du med alle gavene jeg spurte etter?
Gjestene var mine favorittpersoner, og alle sa ja.
Hei, det er Little Richard på isen.
Hei, Pee-wee.
Helpe meg!
Jeg hadde
ufakturert til dags dato, det var en del av kontrakten hennes,
"Ikke fakturer meg." Cher.
Har du hatt en fin jul så langt, Cher?
Å ja, Pee-wee. Julen er den neste tiden på året.
Hallo, Pee-wee.
Hei, Pee-wee. God jul.
Jeg lurte på om jeg kan være i julespesialen.
God jul, alle sammen.
Skjermen og jeg er fettere.
God jul til deg.
God jul, Oprah.
Jeg laget en spesiell rett til deg:
fruktkake.
Fruktkake er min favoritt.
Se, alle sammen,
en ny avdeling i lekehuset laget kun av fruktkake.
Ja, der er homofile tema i Pee-wee's Playhouse. Ja, det er det.
Jeg sier det på en seriøs måte
så du kan legge på litt "bum-bum-bum-bum" mørk musikk, litt brodd.
Jeg skryter ikke mye,
men jeg mener at julespesialen er en del av popkulturell berømmelse.
Velkommen tilbake. Vi legger siste hånd på juletreet.
Jeg er enormt stolt av den og soler meg i glansen av dens herlighet.
Pee-wee, hva med det spesielle ønsket?
Jeg ønsker at det skal bli fred på jord
og at alle har den aller beste julen
og et godt nytt år!
Ho-ho-ho!
Wee!
Da jeg kom dit, var Paul alt i stolen.
Han satt i sminkestolen og hadde satt der lenge.
Men han tok en lur. Han tok igjen søvn.
CBS bestilte de siste sesongene av Pee-wee's Playhouse,
sesong fire og fem, samtidig.
Det var mange episoder på kortere tid.
Ikke rart jeg var et skall.
Jeg jobbet så hardt at jeg ikke hadde noe personlig liv i det hele tatt.
Det føltes ensomt og jeg var alene.
-"Til salgs." -Å nei, skal Pee-wee selg oss?
Å nei, Pee-wee ville aldri gjort det.
Dessuten stod det i vinduet,
så han selger sikkert bare lekehuset.
Vi skreve ne episode kalt "Lekehus til salgs".
Skal Pee-wee selge lekehuset?
Det var den siste episoden, og jeg visste det.
Det føltes ikke som det var den siste episoden noensinne.
Jeg følte bare at det tok slutt.
Det er på tide å si farvel...
Da jeg var liten, sluttet favorittserien min Howdy Doody.
Det var min første møte med virkeligheten.
Farvel fra oss til deg.
"Hvilken verden er dette?
Hvilken verden tar Howdy Doody av luften?"
"Hva er galt med denne verden?"
Jeg ville ha noe lignende.
Jeg ville avslutte med et slags nydelig brak.
Hei, takk for at dere så på, alle sammen.
Før jeg går, vil jeg ta farvel med hver eneste en av dere.
Farvel til deg og deg og deg.
Jeg elsket å se direkte i kamera og snakke direkte til barna.
Kom nærmere,
enda nærmere, helt opp i ansiktet mitt.
Jeg tok jobben min
med å ha barneshow, så seriøst.
Jeg tenkte alltid at det som interesserer deg vil åpenbare seg.
På mange måter viste det seg å være dette.
-Godnatt, alle sammen. -Godnatt, Cowboy Curtis.
Smil til kamera.
Jeg var ikke lei av å være Pee-wee Herman. Jeg hadde ikke fått nok.
Jeg burde ha brutt det opp med en ferie.
Så jeg dro hjem til Florida.
Det var seks eller sju år på rad
og i tillegg 10-15 år
før det, der jeg var besatt og drevet.
Jeg kunne i stor grad kontrollere det.
Jeg hadde god kontroll, og så hadde jeg ikke det.
LOS ANGELES
Det var morgen. Jeg tok meg av hagen.
Han kalte meg inn til seg i huset og var
veldig stille.
Han sa:
"Jeg vil at du skal gå ned bakken til matbutikken
og ringe meg fra telefonkiosken."
Jeg sa: "Hva? Hva mener du? Han sa: "Bare gjør det."
Han visste med en gang at historien ville bli kjent raskt.
I Sarasota er skuespiller Paul Reubens,
bedre kjent på TV som Pee-wee Herman,
sluppet ut mot kausjon etter å blitt beskylt for blotting
på et teater for voksne.
CBS annonserte at de under omstendighetene
dropper den planlagte reprisen av programmet Pee-wee's Playhouse.
Komiker og TV-stjerne Pee-wee Herman
tilbragte noen timer med å leke bak gitteret.
Han er beskyldt for angivelig å ha blottet seg i et teater for voksne.
Det var en hemmelig politiaksjon.
Politibetjenter pågrep Reubens.
Han sa, og jeg siterer: "Dette er pinlig."
Reubens sa han var Pee-wee Herman
og kunne gjøre innsamlingen.
Betjentene arresterte så Reubens.
Pee-wee Herman, en av de største stjernene...
Han var kledd normalt for teateret
for å kose seg i teateret en ettermiddag.
På grunn av utseende
visste de ikke at det var en kjendis.
Jeg så ham manipulere genitaliene.
Uttalelsen sier Reubens er
"Følelsesmessig knust av den pinlige situasjonen."
Jeg var med John Paragon. Vi kunne ikke tro det,
og vi var opprørte og i panikk over det. Jeg følte for å gråte.
Det er grusomt at dette skjedde.
Hermans advokat sa til avisen at:
"Når historien blir kjent, er karrieren hans over."
Jeg holdt lenge hemmelig hvem jeg var,
og det tjente meg bra, slik jeg ville. Men så gjorde det ikke det.
Det slo tilbake da jeg ble arrestert, og folk aldri hadde sett et bilde av meg
som andre enn Pee-wee.
Plutselig hadde jeg et Charlie Manson-politibilde.
Jeg mistet kontroll over anonymiteten min og det var ødeleggende.
Dette var ikke en historie som kunne dempes. Det måtte aksepteres.
Men han insisterte
at han ikke gjorde det de beskyldte ham for,
og at fakta ikke stemte med det de sa.
Presseansvarlig for skuespilleren har tilbakevist alle beskyldninger:
"I følge Paul er sedelighetspolitiets fakta helt usanne,
og han blottet seg ikke og gjorde ikke noe usømmelig."
Paul var i sjokktilstand fra arrestasjonen,
og ville at noen skulle ta vare på ham.
Nyhetsbiler stod framfor foreldrenes hus.
Vi måtte finne ut hvordan få ham ut av Sarasota uten å bli sett.
Paul hadde tannproteser. De endret formen på munnen
så han så annerledes ut.
Med det og briller, og jeg tror vi klippet av alt håret hans,
fikk vi ham ut av Sarasota.
Paul var venner med Doris Duke.
Han tok kontakt personlig og sa:
"Jeg må gjemme meg en stund."
Hun tok imot ham.
Og alle sverget hemmelighold.
Vi fikk ham til New Jersey hvor han gjemte seg i noen uker.
Jeg ringte ham hver dag
for jeg var redd han var suicidal. Jeg visste ikke.
Foreldrene våre sa:
"Vi støttet deg i de gode tidene,
og vi er der hundre prosent for deg nå også."
Det er sjokkerende hvilke fæle, slemme ting folk sa og tenkte om meg.
Jeg har rett på advokat. Jeg har rett på å tie.
Hva om jeg gjør veldedighetsarbeid i stedet?
Pee-wee Herman ble kjørt til sykehus
etter å ha deltatt på Halloweenfest som Edward saksehånd.
Pee-wee Herman burde blitt henrettet,
fordi han jobbet med barn.
Captein Kenguru,
folk glemmer at han levde med en byrde i mange år.
Når en lager barneprogram
har man et visst ansvar.
Pee-wee Herman, folk stolte på ham.
Vi vil ikke at våre barn skal ha noe å gjøre med perverse personer.
Det er fremdeles et stort men. Når folk sa,
folk jeg jobbet med sa ting som:
"Folk har korttidshukommelse."
Jeg snudde meg da, og det er sant 30 år senere, og sa:
"Folk har minne som en stålfelle.
Folk husker som en elefant.
Folk husker alt, så ikke prøv å lure hverken deg eller meg.
Det er bare sånn det er.
Og jeg kjenner fremdeles effekten 30 år senere.
Når de endelig bestemte at han skulle fly hjem,
la vi svart plast over alle vinduene
så det var umulig å se inn.
Det var på en måte symbolsk
på at han skjermet seg litt.
Pee-wee Herman skal vite
at uansett hva han gjør
vil han være nummer èn blant barna.
Hold ut Pee-wee. Vi elsker deg.
Du gjorde en feil, hva så?
Jeg tror på deg. Ikke gi opp.
Mange ringte
og mange ønsket å gi ham sine beste ønsker.
Hold ut, ikke la dem knekke deg.
Jeg bryr meg ikke om du gjorde det.
Paul vet nok hvem som ikke ringte,
og han vet nok hvem som sa grove ting om ham.
Jeg syns han er slem mot dem som hjelper ham mest,
og han har en slags patologisk trang
til å ødelegge prosjektene han har på gang.
Ble du sjokkert når du fant ut at Pee-wee Herman var arrestert?
Paul ringte, vi hadde ikke kontakt...
siden jeg begynte i SNL.
-Ikke kontakt? -Vi snakket ikke sammen.
Var det en spesiell grunn til det?
-Dere krangler litt? -Ja.
Hvorfor? Fordi du hjalp ham med å utvikle Pee-wee Playhouse
og aldri fikk ære eller penger for det?
Det er en del av det.
Du kunne dratt ham for retten?
Ja, det kunne jeg. Mange har gjort det.
Mange har unnskyldt ham, men jeg har ikke det.
Ja, det er avvikende atferd.
Jeg gikk gjennom mange fæle, vanskelige følelser.
Jeg ble en annen person.
Vi hyrte et krise-PR-firma
og pressen ville ha bilde av ham i det offentlige.
Konklusjonen var å la ham komme ut av en restaurant med en date,
og la noen utvalgte pressefotografer vite om det.
Ingen skulle vite at det var iscenesatt.
Det ødela momentet til andre reportere
for bildet var blitt publisert.
Så nå handlet det om å få bildet fra politiet
ut av bevisstheten til publikum.
Jeg fikk en ide siden det snart var MTV Music Awards.
Mine damer og herrer, MTV presenterer stolt
en som lenge har vært en venn.
Jeg husker jeg var i presseteltet og han kom ut,
og alle reporterne sa:
"Er det virkelig han?"
Takk.
Takk!
Takk. Takk.
Test.
Test. Argh!
Tusen takk.
Takk.
Hørt noen gode vitser i det siste?
Publikumet på MTV Awards
brydde seg ikke om arrestasjonen.
De brydde seg om hans kreative geni.
Pee-wee! Pee-wee! Pee-wee!
Andre støtte Pee-wee.
Disse samlet seg utenfor CBS Television i Los Angeles
for å protestere mot at de tok Pee-wee's Playhouse
av programmet lørdags morgen.
Sett Pee-wee fri!
Media har hengt ham på korset, og CBS,
som mangler ryggrad, har dumpet han
før han er dømt skyldig.
Pee-wee.
Folk stod frem og støttet Paul.
Der var protester over hele landet.
Pee-wee har også kult-følgere,
men de vet denne demonstrasjonen neppe vil forandre noe.
Hvor mange av dere har masturbert den siste uken?
Ikke for å overse hva han kanskje gjorde,
men det er ikke tidenes forbrytelse.
Angivelig så han en skitten film, eksponerte seg
og "manipulerte seg."
Tror du noen i den bula ble sjokkert?
Det er ville på skjermen.
Målet for Paul var å unngå smerten ved en rettssak.
Det er ingen tvil at han ville vunnet.
Det bare drar historien ut, og vi ville bli ferdig med det.
Vi gikk for å akseptere dommen uten å innrømme skyld.
Paul Reubens har gått med på å betale 50 dollar i bot og
lage reklamefilm mot dop
som en del av forliket i anklagen om blotting.
Han hadde høring i retten i dag.
Reubens er kjent for sin rolle som Pee-wee Herman.
Han ble arrestert i juli
og anklaget for blotting på en kino som viser porno.
Han innrømmer ikke skyld.
Nå spør jeg deg, Mr. Reubens,
om du forstår at det innebærer fraskrivelse av rettigheter
-som du har signert. -Ja.
Forstår du at du frasier deg rettigheter
-inkludert rett til rettssak? -Ja.
Har advokatene dine
-forklart deg alt? -Ja.
-Har du spørsmål? -Nei.
Hvordan erklærer du deg?
Han er ikke skyldig.
-Han erklærer seg ikke skyldig. -Greit.
Min største frykt er
det er problemet og det er ikke en vits,
er hvordan jeg kommer ut av historien
og hva målet mitt er,
og ikke komme ut som et offer på noen måte.
Jeg føler det er veldig lett å...
gjøre historien min om til et offer på en måte,
eller mannen bak masken, en klovns tårer.
Jeg vet mye om hva det er, og jeg gjør opprør mot det.
Jeg vil ikke være det.
Jeg skal finne en måte å heve meg over det,
på samme måte jeg har blitt tvunget
og har måttet heve meg over det i virkeligheten.
Hun er virkelig nydelig. Hun er vakker.
Takk. Hva tror du?
Elida ble født.
Hun ble med meg på jobb hver dag.
Jeg tror det var veldig bra for Paul,
for han var klar for å åpne seg litt mer.
Få tankene bort fra ting og komme seg videre.
Ja.
Jeg husker da jeg traff Paul.
Vi hadde felles venner. Jeg var en stor fan av ham.
Det var etter arrestasjonen og det var en tung tid.
Han var skadet. Han var ødelagt.
Som en fugl påkjørt av en lastebil.
Han kunne ikke gå ut av huset,
var tilbaketrukket, det var ofte mørkt. Han sov til alle tider.
Jeg gikk inn og åpnet gardinene, fikk inn frisk luft.
Jeg kom meg ikke frem i huset. Det var fullt.
Jeg oppfordret han til å gå ut, fordi
når en med så mye kreativitet ikke jobber, dør de.
Coco.
Vi klikket før Buffy - Vampyrenes skrekk.
Siden det var hans første film etter arrestasjonen, satt han i kontrakten
at han kunne ligne så mye som mulig på politibildet.
Er du en skrulling eller noe?
Det er kult å se ham beskytte seg selv på den måten.
Du ødela den nye jakken min.
Drep ham veldig.
Da Paul gjorde meg om til vampyr, bandt det oss sammen for livet.
Vi har alltid hatt en forbindelse. Vi er på en måte
bundet sammen for evig.
Dokumenter situasjonen.
Dette er sånt som slår tilbake.
Å, Gud, jeg kan ikke tro vi tar opp... Tar du opp?
Han trengte bare familien sin.
At hans andre familie var der.
Han begynte å treffe folk.
Han begynte å le igjen, det var flott.
Gå.
Utmerket.
Men jeg ser ikke synkronsvømming.
Film, Paul.
Se på buksene mine.
Vi begynte å dra til bruktbutikker, samlersteder og byttemarkeder,
og utvide kunnskapen min om ting.
Jeg oppfordret ham til å lage museum,
for han har mange utrolige ting.
Å samle på ting er kjernen av det han elsker
og det han er.
Jo mer tid vi brukte sammen, jo gladere ble han.
Han ble Paul igjen.
Første gjest er kjent som Pee-wee Herman.
Dette er hans første talkshow som seg selv.
Ta vel imot Paul Reubens.
Takk for at du kom.
Nå,
du er vanligvis, eller før var du vanligvis Pee-wee.
Er du nervøs?
Nei. Du er ikke nervøs.
Kommer du til å si noe?
KANSKJE
Folk vil vite hvordan du er, så du må snakke.
Ok.
Det er veldig bra. Det er det vi kaller en start.
-Det hørtes ut som Pee-wee. -Gjorde det?
Det hørtes ut som Pee-wee, ikke Paul.
Nei, det er den ekte stemmen min.
Å, veldig... Å.
Paul hadde ikke fått oppmerksomhet for noen annen rolle enn som Pee-wee.
Så dette var et definerende øyeblikk.
-Kom igjen, fortere. -Ok, Andrew, det er på tide å dø.
God ide, frøken Brown. En selvmordspakt. Her, kutt strupen min.
-Hva snakker du om? -Bare gjør det!
Paul var en kreativ person og var i Hollywood.
Og det var topp.
Jeg husker han tilpasset parykker, skapte en hel look.
Ta vel imot Paul Reubens.
Han utviklet ulike rollefigurer.
Han gjemte seg ikke bak Pee-wee,
men kastet seg inn i noe helt nytt.
Barbie.
Maria.
George.
Barbie, han er deilig. Han ser ut som en Ken-dukke.
Ken og Barbie, å Gud, det er perfekt.
Jeg gikk på Blow-premieren med Paul.
Endelig var han selvsikker.
Jeg mener, alle var der.
Det var Hollywood. Det var stort,
og Paul var tilbake.
Blow får gode anmeldelser.
-Folk er opprømte... -Filmen er bra.
Og du spiller en interessant rollefigur, en biseksuell frisør.
Er det en rolle du måtte foreta undersøkelser til på noen måte?
-Jeg kunne litt om å klippe hår. -Nettopp.
I noen år var Paul og jeg alltid sammen.
Det fikk noen til å heve øyebrynene.
Jeg lot det være tvetydig fordi jeg liker når folk gjetter.
Jeg liker at det er mystisk.
Vi følger Paul...
når han tar på... Der er han.
Du ser veldig bra ut.
-Her er "manien" min. -Jeg rygger.
I gamle Hollywood ble dater arrangert mellom folk.
Det var som et arrangert ekteskap,
og Paul var kjæresten min.
Jeg vet folk kanskje sier: "Du vet, han var homofil."
Ja, og hva så?
Jeg vokste opp i livet, for å si det sånn.
Så jeg trengte aldri
å sette merkelapp på noe, for ingen andre gjorde det.
En dag gav han meg en slags vennskapsring,
en kjærestering.
Den var fra en Cracker Jack-boks.
Vi visste at fremover ville vi alltid være der for hverandre.
Se på henne gjennom denne.
Omtrent ti år gikk fra da han ble arrestert.
Gud, den er så liten. Ok.
Paul spilte inn Elton John-videoen,
så jeg tenkte det var en vanlig dag.
Plutselig ringte naboene og sa:
"Politiet kjører mot huset."
Der var sikkert 25 betjenter i huset.
Jeg var vettskremt. Jeg visste ikke noe om det.
Jeg tenkte: "Hva er det som skjer?"
Skuespilleren best kjent som Pee-wee Herman blir etterforsket
etter at politiet konfiskerte kunstsamlingen hans.
CBS News' Mark Coogan er live
med siste nytt. Mark?
Saken handler om antatt barnepornografi.
De handler på en klage fra en kjenning,
og politiet ransaket Reubens hus.
De skal ha tatt med seg kasser med erotiske videoer og bilder.
Paul ringte meg og fortalte at dette absolutt ikke stemte.
Han kjente Jeffrey Jones
og Jeffrey Jones ble anklaget for uanstendig atferd.
Og personen som anklaget ham,
hadde vært i Pauls hus med Jeffrey og noen andre.
Den personen anklaget Paul for å være i besittelse av barnepornografi.
Ransakingen var selvfølgelig et resultat av det.
Jeg spurte ham direkte: "Hva faen skjer?"
"Hva skjedde?" Jeg fikk tydelige svar.
De fant gammel homoerotisk kunst,
men skal en ødelegge en manns liv på grunn av det?
Jeg dro umiddelbart
til Pauls hus i Hollywood for å snakke direkte med politiet
Det var en uvanlig og ekstraordinær sak å delta i,
i hovedsak fordi Pauls bolig var også
som et museum.
Han hadde en utrolig samling av ting,
inkludert materiell som politiet bestemte seg for å beslaglegge.
Og fotosamlinger av tidlig homofil erotikk,
som inneholdt hundretusener av gamle fotografier
og gammel 8mm-film.
Noen av arkivboksene hadde ikke engang blitt åpnet.
Under hele ransakingen
var der ingen indikasjon
på at dette var materiale Paul jevnlig så på eller gjennomgikk.
Rett etterpå fikk vi en telefon fra Enquirer.
De hadde fått historien om ransakingen fra LA-politiet.
Skuespiller Paul Reubens blir etterforsket
for antatt barnepornografi.
Etterforskningen pågår. Ingen siktelse foreligger,
og skuespillerens representanter fordømmer det hele.
Jeg fant helt like samlinger
på noen av de største universitetene, i LGBT-arkivene deres.
Jeg hadde forsvart folk i saker med barnepornografi,
og dette var ikke barnepornografi.
...Pee-wee Hermans hus. ET fortalte historien.
Nå har vi nye detaljer.
Pressedekningen var ikke så omfattende.
Vi ba folk vente på resultatene i saken,
og ikke sluke lekkasje-agnet.
Han får støtte fra kjendiser.
Courteney Cox og mannen David Arquette står frem
og snakker for ham.
Vet du, jeg er litt overrasket
for de er store Hollywood-stjerner
og de støtter virkelig Paul Reubens.
Paul bodde hos oss,
og jeg tror at å være der under en så tøff periode
på en måte var fredfullt.
Vi kommer oss gjennom det.
Når det gjelder Pauls seksualitet,
er han på vakt og holder det privat.
Paul er gammeldags og vil ikke snakke om sitt personlige liv.
Kanskje universet sier at du kan være deg selv.
Jeg oppmuntret ham til å komme ut.
Paul var ikke ute blant folk på den tiden,
så han var et lett mål.
Dette var en homofobisk heksejakt.
Der er et farlig bilde som handler om pedofili
og LHBT-samfunnet.
Det gjelder i også i dag.
Når en som underholder barn er anklaget for å ha barnepornografi,
og ordene Paul Reubens, Pee-wee Herman, og barnepornografi
er i en overskrift, er skaden skjedd.
Det var åpenbart
at de ville skape trøbbel for ham.
Ok, bra. Vink til Paul.
Politiet tok alle Paul sine fotografier,
men når vi fikk ting tilbake,
hadde de tatt bildene av datteren min,
Elida, helt fra hun var liten.
De dro også til skolen hennes og snakket med skolen.
Jeg visste ikke det før etterpå.
Jeg måtte også signere på at jeg lot Paul være alene med Elida.
Det var ødeleggende.
Statsadvokaten deltok det første året av etterforskningen,
fra ransakingsordren og de neste 12 månedene.
Basert på etterforskningen
og gjennomgangen av materialet og bevis de beslagla,
tok de avgjørelsen om å ikke reise sak.
Men i siste minutt,
bokstavelig talt dagen før
påtalemyndigheten ikke lenger kunne ta ut tiltale,
sa kommuneadvokaten
at de ville reise
ett tiltalepunkt for besittelse av barneporno.
Vil du snakke om LA-mestere? Her er en du bør kjenne.
Han heter Rocky Delgadillo.
Rocky Delgadillo var nyvalgt kommuneadvokat.
Han var veldig ambisiøs,
og hadde annonsert at han særlig ville fokusere
på barnemishandlingssaker.
Det ble mer og mer tydelig for oss, at dette var en politisk sak.
Hvis Paul hadde vært en vanlig borger,
ville han ikke fått all denne oppmerksomheten.
Happy birthday, kjære Milton
Happy birthday to you
Hjelp meg å blåse ut.
Faren begynte å skrante,
så da
dro han til Florida.
Da far ble dårligere,
hjalp Paul mor med alt.
Han bodde hos med dem og tok vare på far de siste månedene.
Far var ekte macho, og det var nok et problem mellom han og Paul.
Paul jobbet virkelig med forholdet til faren min.
Det imponerte meg at han la innsats ned i det, det gav resultater.
Det var et valg Paul måtte ta.
Skulle han gå til sak
og potensielt bli helt frikjent og rettferdiggjort,
men ved det måtte være i offentlighetens søkelys?
Det ble bestemt at vi ville finne en forseelse,
bokstavelig talt finne en,
som viste at materialet var støtende,
men som gjaldt uanstendighet og ikke hadde noe med barneporno å gjøre.
En måned etter siktelsen for uanstendig materiale,
og han måtte melde seg, døde faren hans.
Kort tid etterpå måtte Paul stå framfor kamera og renvaske navnet sitt,
for han hadde ikke noe å skjule.
Han trengte en som var troverdig,
som Stone Phillips til å stille de tøffe spørsmålene.
Var du i besittelse av barneporno?
Nei. Jeg mener ettertrykkelig nei, det var jeg ikke.
Hvor går din grense? Kunst for deg
kan være obskønt, støtende og uanstendig for andre.
Hvor jeg drar grensen,
jeg bor i et land der jeg kan samle på hva jeg vil,
så lenge det ikke skader noen og jeg ikke utnytter barn,
syns jeg at jeg kan samle det jeg vil.
Etter å ha gått gjennom 30 000 bilder,
kokte det ned til ett bile i et gammelt blad.
De ble enige om at fotografiet ikke var av en mindreårig.
Da anklagen om barneporno ble frafalt,
var jeg villig til å ta ansvar for samlingen min.
Som betød?
Som betød å si og vedgå at der var bilder som var uanstendige.
Straffen er 100 dollar i bot,
obligatorisk terapi, ingen kontakt med barn uten oppsyn,
og i de neste tre årene må han identifisere seg som sexforbryter.
Du kan si mye om meg.
Du kan, og det kan mange andre også.
Folket kan tenke at jeg er rar.
De kan tro jeg er sprø
eller hva de ønsker å tenke om meg, det er greit.
Så lenge det du ikke tenker
at jeg er pedofil, for det er ikke sant.
Paul er veldig sterk.
Det var skumle tider og man måtte være
villig til å la smerten være der.
Og uttrykke den også.
Det var mye arbeid hver dag,
men Paul vet hvordan en reiser seg etter nederlag.
Paul Reubens.
Jeg lurer.
Det er en stund siden du var Pee-wee.
Vi fant et Pee-wee-kostyme.
Det ekte Pee-wee kostymet,
og vi lurer på om det passer. Tror dere at det passer?
Nei. Jeg kan ikke.
Kom igjen!
-Prøv. -Bønnfall meg!
Bare...
Blir du Pee-wee mens du tar den på?
Det handler ikke om buksene. Pee-wee er egentlig inne i meg.
-Ja. Nettopp. -Forstår du?
Paul hadde muligheten til å få Pee-wee tilbake, noe han gledet seg over.
Og jeg tror det var vanskelig for ham
å innse at han var eldre og at tiden hadde gått.
Han hadde alltid troen på Pee-wee.
Paul ringte meg og sa: "Vi skal lage sceneshow igjen
og jeg vil du skal være med."
Og jeg sa: "Virkelig?"
Her er post til deg, Pee-wee.
Jeg vet du vil ha en 25-år gammel Postmann Mike,
og ikke en 60-år gammen en.
Det er den nydeligste damen i Puppetland, Miss Yvonne.
Da jeg åpnet den døren og Miss Yvonne kom ut,
kunne jeg gjort hva som helst. Uansett ville de sagt:
"Miss Yvonne gjorde noe utrolig. Hun tisset på scenen. Jeg elsker henne."
Å, har vi alt funnet dagens hemmelige ord?
Ja, det har vi, Miss Yvonne.
Jeg gikk glipp av moroa.
Kom igjen, la meg få være med på moroa!
Det var spennende og det var en sikker vinner for publikum,
fordi de hadde sett oss som barn.
Live-versjonen av Pee-wee Show på Broadway,
var alt man ønsket det skulle være.
Jeg møtte Paul
og ba om at han ønsket å gjøre et Pee-wee Herman-prosjekt.
Det tok bokstavelig talt flere år å overbevise ham om å gjøre det.
Det virket som der var frykt
rundt ideen om å få Pee-wee Herman tilbake i en film.
Vi skriver Pee-wee's Big Holiday.
Paul er for mye i huset.
Paul er ikke så mye ute og farter. Paul trenger et eventyr.
Hallo. Jeg hjelper med å skrive.
Han trenger å lage en film.
Ooh, eplete.
Kult.
Det lå en følelse av at Paul hadde gjennomgått så mye,
og at det var derfor vi gikk glipp av dette i flere tiår.
For vennskap.
Som fans og beundrere,
ville vi gi ham selvtilliten til å gi gass i et nytt prosjekt.
Og han elsket filmen.
Pee-wee! Pee-wee! Pee-wee!
Det var et spetakkel. Folk gikk bananas for hver spøk
Jeg sa det jo. Jeg sa den var god.
En innser hvor samkjørt han var med fansen,
hva de liker og hans forhold til dem.
Han fikk et spesielt øyeblikk med total anerkjennelse.
Hvordan ville dokumentaren vært om du laget den?
Jeg ville tatt alle filmsnuttene jeg har tatt gjennom årene,
og alle bildene,
og alle tingene som folk ikke får se nå.
Alt det også,
og laget noe som ville vært drømmende, og på en måte...
Jeg ville snakket litt til kamera, og sagt:
"Nå ser dere dette, og så skjedde det.
Og så laget jeg denne og gjorde dette. Meg, meg, meg.
Så ble jeg arrestert og det var fælt, og så...
Og så var livet ganske bra,
og jeg måtte ta meg av, du vet,
folk rundt meg som hadde det tøft."
Jeg vet ikke hva den ville blitt.
Det får vi aldri vite, eller kanskje. Jeg vet ikke.
Etter et år, sluttet Paul å samarbeide med produksjonen.
Han utsatte å gjøre ferdig et siste intervju om arrestasjonene.
Jeg føler meg ikke så bra i dag,
fordi jeg føler
at jeg ikke har tilliten din
til å regissere filmen.
Om det du antyder når det gjelder det store bildet, kanskje det er sånn.
Jeg tror, du vet, er jeg medregissør på filmen? Absolutt ikke.
Samarbeider jeg på en mer utvidet måte enn du er vant til? Ja.
Men dette er et større problem som handler om kontroll.
Ja, du har rett.
Jeg er urolig for hvordan det går også.
Hvordan blir den redigert?
I hvor stor grad skal jeg ikke ha kontroll
over hvordan du skal fortelle historien min
eller hvordan den blir?
Jeg vil frike over redigeringen.
Vi vil krangle om ting,
og det kommer til å bli innviklet.
Jeg vet ikke om det kommer til å fungere, og selvsagt,
personen jeg sårer mest er meg selv.
Er det verd å avslutte filmen for? Jeg vet ikke.
Paul fullførte ikke det siste intervjuet.
Dagen før han døde, bestemte han seg for å ta opp lyd selv.
Den viktigste grunnen til at jeg ønsket å lage en dokumentar,
var for å la folk se hvem jeg virkelig er
og hvor vondt og vanskelig det var
å bli stemplet for noe jeg ikke var.
I det øyeblikket noen stemplet meg som,
jeg sier det bare,
en pedofil,
visste jeg det ville endre alt både i fremtid og fortid.
Jeg ville snakke om og få folks forståelse for
hvordan det er å bli stemplet som utstøtt,
at folk er redd deg,
usikker eller mangler tillit,
eller ser etter intensjonene dine
gjennom et filter som ikke stemmer.
Jeg ville at folk skulle forstå at noen ganger
er det ikke alltid ild der det er røyk.
Jeg ville
at folk skal forstå at i hele min karriere
har alt jeg har gjort og skrevet, vært tuftet på kjærlighet
og mitt ønske om å underholde
og gi gleder og kreativitet
til unge mennesker og til alle.
Paul holdt sykdommen sin hemmelig for nesten alle.
Han var en som hadde vært privat hele livet.
Det var utfordrende for ham å lage dokumentaren,
men mot slutten av livet hoppet han i det
og bestemte at filmen skulle ferdigstilles.
Han ville at folk skulle se
hvem han var som Paul.
I de siste månedene av livet sitt, var han i et kjærlig forhold.
Han var omgitt av sine nærmeste venner.
Han hadde mye glede.
Jeg tror han omfavnet fylden av livet sitt de siste dagene,
og i ærefrykt for det livet hadde levd.
Paul var utrolig modig.
Alle disse forskjellige tingene,
de ulike følelsene, påvirkningene og faktorene,
ting jeg så da jeg var liten,
jeg følte jeg ville gi dem tilbake på en eller annen måte.
Jeg følte jeg var en god samler.
Jeg var en god redskap for alt.
Ingenting kunne stoppe meg.
Ingeting kunne hindre meg i å holde det rent på alle måter,
og jeg tror det var slik.
Det er litt av grunnen til at jeg er så stolt av det, fordi jeg...
Jeg gav det.
Jeg lever opp til det, ikke bare for dere, men for meg selv.
Jeg flyr!
Jeg er den heldigste gutten i verden.
Fuglene er sjalu på min glid.
For jeg er Pee-wee.
Er dere heldige som meg, vil alle deres drømmer gå i oppfyllelse.
For vet dere hva, unger?
-Jeg sa: "Vet dere hva, unger?" -Hva?
Jeg skal dele alt hellet mitt med dere!
Jeg er Pee-wee Herman.
Jeg er den heldigste gutten i verden.
Farvel. Farvel, gutter og jenter.
Norsk tekst: Kristin Alver Hordnes For TransPerfect Media