Så låt oss börja.
Tänk er en resa till stora och magiska platser,
som Evanston och Pilsen, och kanske en dag,
om vi har tur, Schaumburg.
The Original Beef of Chicagolands franchise-expansion
kommer att leverera samma majestätiska macka
till hela Illinois.
Å mina, Chi-chi Zucchero,
Chuckie DeValentino, Albert Schner och Cheeses vägnar
lovar vi att leverera samma läckra kvalitet
dag in och dag ut
utan jobbiga matsalar och korgar.
Nej.
Sluta prata, Carmen.
Dina blå ögon besvärar mig inte.
Jag förväntar mig din signatur omedelbart.
Jag säger ja.
-Buongiorno. -Buongiorno. Grazie.
Lever vi?
Knappt.
Tina är på marknaden, och det är tajt, men vi klarar oss i ett par dagar.
Vi får en minskad köttleverans igen. Och vi kan betala personalen.
Otroligt.
-Ja. -Eller inte?
Om varje kväll var som igår, ja, det skulle vara otroligt.
Vad var vinsten?
Noll.
Noll?
Hur är det ens möjligt?
Vi måste betala folk och köpa grejer.
Vi måste köpa rör och fixa en vägg.
Våra marginaler är hemska. Vi ligger redan på 190 per person.
Kan vi öka det?
190 känns speciellt. 200 känns okontrollerat.
Minns du paret som förlovade sig här?
Ja, jag och Neil hjälpte till.
De jobbar för Pellegrino,
och de har bjudit dig till ett internationellt seminarium.
Internationellt? Var då?
Japan.
Ja.
Jag ska tacka ja åt dig, okej?
Jag måste kolla kalendern.
Sweeps och jag…
måste avsluta Vägen till framgång,
och så är det en massa andra grejer…
Richard…
du borde åka.
När flög du ens senast?
Jag ska tänka på det.
Okej, tänk på det och säg till.
Hur många sittningar ikväll?
Helt otroligt.
Ja, det blir bra.
Exakt.
Jag sa åt dig.
Jag ska…
-Jag ska kolla taket. -Okej.
-Behöver du hjälp? -Nej.
Okej.
Jag fixar det.
-Du skulle göra det. -Ja.
-Det krävs bara en skiftnyckel… -Nej, tejpen håller.
-Nej. -Jo.
Jag hade inte det verktyget.
Vad hände?
Svårt att säga. Han ramlade liksom igenom.
Vem då?
Ted.
Vad gjorde Ted på taket?
Jag har ingen aning. Han gjorde sin grej liksom.
-Har vi allt? -Ja, chef.
Mer än igår.
Det är målet.
Lite mer varje dag?
Ja, men…
-Vad då? -Nej, det är ingenting.
Nej, vad då?
Igår hade vi mindre att jobba med. Och det blev värre.
Men det var toppen.
Jag vill göra det igen.
-Är det konstigt? -Nej, inte alls.
Och efteråt var jag så hajpad att jag inte kunde sova.
Samma här.
Men sen tänkte jag att vi har en arm,
oftast två armar bakbundna, och vi lyckades ändå.
Jag tänkte att det inte är över.
Vi ger inte upp än. Vi ska…
Vi ska kämpa tillsammans.
Jag gillar det.
-Jag med. -Jag vet.
Jag vet.
-Det är därför du är kökschef. -Ja.
God morgon.
Titta vem det är.
Var kom bänken ifrån?
Källaren. Rörmokarna tog ut den.
-Får jag sätta mig? -Ja.
-Förlåt att… -Förlåt att jag sa dra åt helvete.
Vet du…
Ena delen av min hjärna, affärssidan, är inte så het just nu.
Jag tänker: "Min brorson förstörde hela mitt företag."
Det är inte kul.
-Jag vet… -Vänta.
Jag är arg på riktigt.
Som om det flyger blixtar ur kuken, och det är befogat.
Det är nån som investerade i dig, du vet?
Och sen blir man rövknullad.
För att vara tydlig var det mitt beslut
att ge mig in i denna brokiga jävla matvärld.
Så det är mitt problem.
Det är inte den delen av min hjärna
som sa åt dig att dra åt helvete.
Förlåt, vilken del av din hjärna gjorde det?
Den andra.
Den där jag… Jag älskar dig så jävla mycket.
Carm, jag… Jag vill inte att du ska ge upp. Okej?
Man kan inte ge upp bara för att det är tufft
eller för att din farbror är arg på dig eller du är ledsen.
Vi har ett riktigt "lägga av"-familjeproblem.
Inte som jävla kumbaya-familjen.
-Jag snackar om vår familj. -Jag fattar.
Jag har sagt upp mig från vartenda jävla jobb jag nånsin har haft.
Jag är inte intresserad av nåt.
Jag följer pengarna, vilket är en gedigen strategi.
Kolla hur fattig jag är just nu. Återigen, inte ditt fel, bara mitt.
Jag är så jävla fattig att jag måste förlita mig
på investerarna Datorn, Cheese
och den där jävla Ebra.
Okej, det är så det ligger till. Så sluta inte.
Vad är grejen med Ebra?
Han sa att han skulle prata med dig. En jävla franchise-idé.
-För The Bear? -Nej, The Beef.
Spökkök i förorten, vad det nu betyder.
Fan, det är…
Det är jättesmart.
-Är det? -Ja.
Allt du säger…
Jag håller med.
Allt du säger…
Det är därför jag måste sluta.
Lee hade rätt.
Det var första gången nån sa det.
Vad hade det jävla rövhålet rätt om?
För att bryta mönster måste man bryta mönster.
Wow.
Fantastiskt.
Det här stället blir okej.
Gud, nu skrämmer du mig igen.
Hon är på riktigt.
Det vet jag. De förbannade restaurangerna är inte det.
Den här är det.
-Hur vet du det, unge man? -Jag har varit i några.
Kan jag fråga en sak?
Om jag vill vara med DD, måste jag be om din hand eller nåt?
-Det pratar vi inte om. -Jag försöker göra det rätta.
Jag vill bara äta middag!
Tack för att du hörde av dig…
Jaså?
Jag vet att jag lämnade några meddelanden,
men jag har faktiskt fått ett jobb som sommelier.
Jag vet, helt sjukt. Det är en familjefirma.
Det har funnits där i evigheter. Jag börjar idag…
Nej, det känns bra. Jag ska ge det en chans,
men jag uppskattar det.
Jag ber om ursäkt om jag har ställt till det.
Jag säger till om jag vet om nån. Tack igen.
-Redo? -Ja, för fan.
Okej, så detta är fem dagar framåt.
Det är varje måndagsmorgon. Du kommer att göra det själv.
Okej.
-Kan vi dubbla briochen? -Gärna.
Ingen behöver se Carmy kämpa mot klockan igen.
Nej.
Det var inspirerande och pinsamt.
Inte det sjukaste jag har sett honom göra.
Jag vill inte ens veta.
Helvete.
Kom igen.
-Stäng dörren. -Vad gör du?
Jag har panikångest.
Fan…
-Ska jag gå? -Nej, var tyst bara.
Okej.
Vad tänker du på?
En massa saker.
Döden. Jag vet inte.
Okej, men…
Vad var känslan som först triggade det?
Jag kan åka till Japan.
Det är helt jävla otroligt.
Jag har aldrig flugit.
Du har aldrig flugit.
Nej.
Det är…
-Det är läskigt. -Ja.
Ja, flygplan är hemska.
-Du är helt för jävlig på det här. -Nej, jag menar bara…
Carmen, du har flugit överallt. Berätta nåt som hjälper.
-Flygplatser är hemska. -Hämta Tina.
-Förlåt. -Hämta Tina.
Vänta. Att flyga är okej.
Flygplatser suger. Det är ångesten, alla människor.
Det är vad som får en att må dåligt. Flygandet…
Ja.
Det är sant.
Själva flygandet är helt okej.
Det är…
-rätt fridfullt faktiskt. -Det kan jag tänka mig.
Man är i sin egen värld.
Lyssnar på musik.
Jag lyssnar bara på ljudböcker…
-Ja. -Facklitteratur.
Absolut.
Är det nåt annat?
Jag vet inte.
Jag vet inte, jag…
För mig, med min ångest,
var det när jag lämnade en säker zon.
Och var på väg in i vad jag trodde var en osäker zon.
Ja, så kan det vara.
-Ja. -Man kan se det som en övning.
Okej.
Det låter bra. Träning för vad då?
Jag vet inte, som en internationell affärsman.
För det är väl vad du är?
Du är en internationell affärsman.
Jag tänker inte på mig själv så,
men jag antar att jag är det…
tekniskt sett.
Ja.
Okej.
Bra.
-Gå. Tack. -Absolut.
Helvete.
-Åh gud. -Dörren är låst.
-Du skojar. -Jag skojar.
Din jävel…
-Dra åt helvete. -Kommer du?
Ge mig en sekund.
Jag har återhämtat mig. Detta är dagen jag ska prata med Carmen.
Se den jäveln i ögonen och säg som det är.
-Jag håller med. -Han kan omöjligt säga nej.
-Omöjligt. -Du gör honom en tjänst.
Det enda acceptabla är ett tack.
Och om det inte är svaret är det enda acceptabla "dra åt helvete".
-Och om han säger nej får han stryk. -Ja.
Han får äta sina egna tänder.
Jag skulle fan skära honom.
Jag skulle aldrig prata med honom igen.
Om han säger nej är han död.
Jag skulle hugga honom i halsen.
Seriöst. Jag skulle döda honom.
Jag vill bara att han ska säga ja.
Jag kan döda honom.
Mina herrar, här kommer min pitch.
-Hur känns det? -Bra. Och du?
Bra.
Vad ska du göra?
Jag tänkte skära lök.
Nej, ingen mer lök.
Vad då?
Jag menade vad du ska göra
här i livet, jobbmässigt.
Alltså…
Jag har inte pratat om det än, men jag har en idé.
Jaså?
Ja.
Vill du prata om det?
När det är gjort.
Okej.
Har du några kunskaper?
Förutom detta.
-Jag vet inte. -Bra.
-Ja. -Bra sätt ut på arbetsmarknaden.
Hur ska du skriva ditt cv? Har du nånsin behövt göra det?
-Nej, jag skriver bara "stress". -Bra.
"Förlåt."
"Hjälp."
Jag vet inte.
Om inte det fascinerar folk… Det gör det för mig.
Om jag såg det skulle jag säga att vi behöver tio av dig.
Du har alltid ett jobb här.
-Här? -Ja.
Tack, chef.
Du skulle inte jobba med mig utan på The Beef med Ebras handledning.
-Med Ebra. -En mentor.
Ja.
Jag är strax tillbaka, okej?
-Vad tycker ni? -Fantastiskt.
Det är skitlångt.
Det ser bra ut. Långt men bra.
Du måste trimma det.
Skulle du be Ayn Rand att trimma Urkällan?
Fem sidor på näsdukar? Ja, det skulle jag fan göra.
Det är inte näsdukar. Det är servetter.
Snackar vi skatt och sånt? Jag har ingen koll.
Ingen fara. Vi ser till att vi är synkade.
Hej, läget?
Carmen.
Låt oss börja.
-Föreställ dig en magisk resa… -Ja, gör det.
-Va? -Franchisen.
-Vill du inte höra resten? -Det behövs inte.
Vi är här på grund av er. Kör på. Tack.
Tack, Carmen.
Det enda svaret.
-Och ingen behövde spöa nån. -Fast jag hade gjort det.
Taket är okej.
Testa diskhon.
-Okej. -Tack.
-Jag ger dig mitt kort. -Han är borta.
Vill du testa diskhon?
Du är närmare.
Det är bara det att jag jobbar här och har saker att göra.
Och du är den som ser ut som en rörmokare. Det var liksom vibben.
Jag ser ut som en kock, du en rörmokare. Typ motsvarande jobb.
Jag vet.
Tack. Fegis.
-Vad sa du? -Tack.
Nej, du sa nåt annat.
Att du borde göra det?
Du kallade mig fegis? Men jag kan ha fel. Nej? Okej.
-Hon är vår kock. -Bitch.
Du gjorde det igen.
Jag sa… Herregud. Jag är så törstig. Vi vet inte om diskhon funkar.
Behöver du vatten? Jag fixar det.
-Toppen. -Okej.
-Ska jag göra det? -Gärna.
Jag gör det.
Jag är tacksam för er,
för jag vet att ni är här mestadels för Berzattos…
Okej, tack.
För vad då?
Den lilla sidomonologen.
-Den var trevlig. -Va?
-Ingenting. -Okej.
-Jag kör på här.
Tack, bitch.
Chef, vad var det?
Hej.
-Känner du en Peter Clark? -Va?
Känner du en Peter Clark?
Han lämnade ett meddelande och sa att han ville prata om restaurangen.
-Vad gäller det? -Jag vet inte.
Han ringde typ fem gånger igår.
Jag har ingen aning.
Okej, det är logiskt.
Och Stevie skickade det andra numret ifall du hade glömt.
Det har jag inte.
Ringde du henne?
Imorgon.
-Ska du verkligen sluta? -Jag kan inte stanna kvar.
Det är ingen som ber dig.
Jag ska ringa Albert.
Marcus!
Du såg ingenting.
Du är den jäveln.
-Jag är kock. -Varför gjorde du så här?
En gång behövde jag en sked för att smaka.
Jag hade ingen, så jag lovade mig själv
att jag aldrig skulle sakna en.
Nu har andra inga skedar.
Vi kan inte oroa oss för dem.
Om jag behöver skedar då?
Det löser sig.
Hej, Ebra.
Vad sker?
Ebra?
Du är räven.
Exakt.
Mitt hjärta krossas mot golvet.
Ursäkta, Luca, jag måste hitta en sopborste till mitt hjärta.
Visst.
Över hela golvet!
Han såg skedlådan, va?
Ja.
Det är luftigheten som…
-Det är deras grej. -Ja, ljuset går igenom.
Absolut. Man vill inte ha nånting som distraherar från den fantastiska maten.
Rätta mig om jag har fel, men det är krysantemumsäsong, va?
Ja. Hur visste du det?
-Sa jag det rätt? -Krysantemum?
-Eller "mum".
-"Mum"? -Ja, det säger vi i branschen.
-Det kan vara ett sätt att maximera. -Ja.
-Tulpanerna är inte illa heller. -Ett ögonblick, jag är strax tillbaka.
Jag är här.
-Chef. -Chef. Går det bra?
Ja, jag är okej.
Glöm det. Jag mår skitbra.
-Och du? -Samma här.
Bra.
Så några nyheter… Två stamgäster, en förlovning.
Tid?
19:30. Han vill fria efter middagen och bad om en köksrundtur.
Okej, Romeo.
VIP-gäster?
Ja, tre. 17:45, 18:30, 20:00.
Coolt. Vi kör 90 minuter per bord, va?
-Ja, det funkade bra igår. -Vi gör om det.
Chef.
Jag har det fortfarande.
Okej.
-Det är perfekt. -Funkar det?
-Hej. Hur går det? -Bra, typ.
Det är helt okej just nu.
Vi borde hålla oss till mindre portioner utifall att.
Ja, utan tvivel.
-Bra. -Kan jag göra nåt?
Nej, det går bra.
Okej. Tack, chef.
Syd.
Ja?
Du var fantastisk igår.
Det var vi alla.
-Tina och brysselkålen? -Jag vet.
Marcus gör Remember the Titans.
Ja, de var toppen. Men du var helt jävla otrolig.
Och jag sitter här och tittar på siffrorna,
och det är normalt den tuffaste delen av min dag.
Det är stressigt och obehagligt, och jag hatar det.
Men idag är jag inte orolig.
För vi har en fallskärm?
Vi har en kapten.
-Igår kväll var lite av ett helvete. -Ja.
Men du vet den där känslan när man bara…
vet var man ska vara?
Ja.
Det gör jag.
Faks, samlas.
Chef.
-Gömmer ni er? -Nej, vi väntar på din signal.
Okej, vi har en förlovning ikväll. 19:30, bord 20.
Han vill fria precis efter desserten. Så låt oss ta det ett steg längre.
Vi ska fixa barbordet ute, ljuset, atmosfären, blommorna.
Hon jobbar på akvariet. Jag har en duk med marintema i källaren.
Vi ska använda den.
Låt dem ha sin stund, och sen skålar vi i köket.
-Ja. -Okej?
-Ja. -Kör.
Chef.
Jag måste ta en leverans. Strax tillbaka.
Hallå?
Carmen Berzatto?
Ja.
Detta är Peter Clark.
Du är svår att få tag i.
Jag har ringt sju gånger.
Ursäkta, vad gäller det?
Var är bröllopslådan?
Har nån flyttat eventlådan?
Jag önskar att du kunde se detta ställe.
Vad är det?
Ingenting.
Det var Peter Clark.
Stjärnmannen.
-Från igår kväll? -Han var inte här igår kväll.
När var han här?
För ett par månader sen.
-Minns du snön? -Ja, shit.
Vänta. Så vem var här igår kväll?
En gäst.
Vill jag veta vad han sa?
Han sa…
Han sa… Han sa mycket.
Förlåt, han…
Han sa att maten i allmänhet var exceptionell.
Och kreativ. Han sa att talangen här är oförneklig.
Men?
Det är en kammusslarätt han inte har kunnat glömma,
gästfriheten var otrolig. Det var levande men inte pretentiöst.
Fick vi en stjärna?
Du fick två.
Så jag tänker att vi borde…
vänta tills efter serveringen…
Ja, logiskt.
-Så alla kan hålla sig… -Fokuserade.
-Grattis. -Tack. Detsamma.
Okej, okej.
Okej.
Har du allt?
Jag tror det.
-Tack för skjutsen. -Ingen fara.
Jag känner många i Köpenhamn, så jag kan rekommendera dig.
Det uppskattar jag.
Bara du inte skämmer ut mig.
Carmy är borta, så nån av oss måste ta hans plats.
En kamp på liv och död.
Ja, absolut.
Jag vill inte, men jag skulle döda dig.
Nej.
Jag ska faktiskt öva på min lediga dag.
Det förvånar mig inte.
Du har redan vunnit.
Sluta. Sätt dig på flyget.
Det ska jag.
Jag måste säga en sak.
Jag har jobbat på de bästa ställena med de bästa kockarna.
Och…
The Bear…
är bäst.
Det har nåt som inget annat ställe har.
Vad då?
En familj.
Jag måste gå.
-Jag älskar dig. -Detsamma.
Vi hörs.
Jag är en stor tjej.
Säg "Kom igen, Bears".
Ja, mamma, allt är okej.
Ja, tårtan och ballongerna.
Nej, vi behöver inte mer pizzazz.
Vi har nog, det lovar jag. Nej, ingen dj. Vi håller det enkelt.
Absolut inte. Du är galen.
Okej. Jag älskar dig också.
Vad är det?
Ingenting.
Kökschef är coolt.
Det är officiellt.
Grymt.
Jag sa ju det.
-Du ljög inte. -Nej.
Får du skrika på folk och slänga saker och ting?
Ja, jag är en psykopat nu.
-Häftigt. -Eller hur?
Och det hjälper.
-För jag får utlopp för det. -Exakt.
Och då behöver jag inte ta ut det på dig.
-Ser du? Det är redan en välsignelse. -Absolut.
-Du tror att jag klarar det, va? -Det vet jag.
-Du ljuger. -Jag ville inte göra dig förbannad.
Jag är kökschef, jag är civiliserad.
Jag blir inte förbannad.
Vem ljuger nu?
Du. Du blir världens bästa kökschef.
-Du ljuger inte? -Aldrig.
Puss.
Franchise, baby.
-Spisarna ska stå där. -Härligt.
Skärmaskin där bak.
Kylskåp här nere.
Det är inget här!
Jag fattar. Spökkök, osynligt.
Man ser det inte bara.
Varför är du så negativ? Det här blir bra.
Albert, vi kör.
Det är perfekt.
Jag ska mejla alla dokument.
Kan jag göra nåt mer?
Okej.
Jag använde kondom.
-Herregud! -Jag sa inte mitt riktiga namn.
Det är kusin Moody.
Här kommer nästa.
Hon var ful.
Hon var så ful att när hon gick på zoot
gav de henne en biljett för att komma in och en för att komma ut.
Det är farbror Red.
Nej, det är min bror Zeke.
-Va? -Det är Zeke.
Det räknas inte, de är tvillingar.
Okej, den sista.
En häst, en häst, mitt kungarike för en häst.
-Det är uppenbarligen sir Derek Jacobi. -Korrekt.
"Rom är pöbeln. Ta ifrån dem deras frihet, och ändå kommer de jubla."
Du är bra.
Vad tänker du göra idag?
Tack.
Låt oss se. Min första lediga dag på hundra år.
Hänga med dig, äta tills jag blir komatös
och inte prata med nån.
Det låter perfekt.
Tack.
Jag har försökt att inte säga nåt.
Gud, sluta.
Varför ler du? Sluta.
Okej, okej.
Jag lägger undan den.
Det är bara det att jag är så stolt, och det är så coolt.
Och jag älskar dig.
Nu har jag sagt mitt.
Toppen.
-Klart? -Jag nämner det aldrig igen.
-Det finns inget att nämna. -Nej.
Så jävla coolt.
-Åh gud. -Jag äter bara.
-Som normalt? -Jag kan bara skära med en hand.
Okej, det är jobbigt.
Jag har känt Sue i över tio år.
Hon är jättetrevlig.
Att du pratar med henne är fantastiskt.
-Jag vet inte. -Vad då?
Jag har aldrig gjort detta förut.
Carmy, det är inga problem.
Du är trevlig men också märklig.
Du har ett märkligt jobb med märkliga människor.
Du har massor att berätta.
När jag först träffade Michelle drog hon sig undan ifrån
hur psykotisk familjen är, men man måste anamma det.
Du har berättelser, trauma och mat. De kommer att älska det.
Det är motsatsen till att sälja hus. Man börjar med hemsökt.
Jag är avundsjuk. Jag önskar att jag var som du.
Jag har ett helt normalt jobb.
Jag har en vacker fru och typ snälla föräldrar.
Jag har ingenting. Du har en guldgruva.
Det går bra.
Okej, det hjälper. Tack.
Le eller inte. Det spelar ingen roll. Det är typ gammaldags.
Okej.
Kan du vänta?
-Vänta här? -Ja.
Javisst.
Okej. Tack.
Lycka till, du klarar det.
Hej.
-Jag ska träffa Sue. -Vad heter du?
Carmen Berzatto.
-Jag ska säga att du är här. -Tack.
-Carmen? -Ja, hej.
-Sue. -Hej.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Sätt dig. -Tack.
Slappna av.
Så du känner Steven?
Ja, det är min kusin.
På mammas eller pappas sida?
Jag har en stor familj.
Det är svårt att förklara.
Jag fattar, jag har själv några såna.
Han sa att du är kock.
Jag var det. Inte längre.
Jag läste att du var duktig.
Jag var okej.
Berätta, är det som på tv med alla som skriker?
-Ibland. -Okej.
Varje gång jag ser de där programmen skriker jag på tv:n.
"Håll käften!"
Du har inte fel.
Mycket drama.
Jag kan kalla dig Carmen, va?
Ja, eller Carmy.
Carmy.
Så Carmy, varför är du här?
Jag…
Jag har alltid gillat…
Förlåt, jag är lite nervös.
Det finns inget att vara nervös för.
Ja, förlåt…
Jag har alltid letat efter…
kreativa utlopp.
Jag gillar att rita. Jag gillar konst.
Det var nog därför jag började med mat. Professionellt sett.
-Säger jag bara dumma saker nu? -Nej, säg vad du vill.
Okej, tack.
-Min familj ägde en restaurang. -Toppen.
Så när jag växte upp älskade jag…
matens färger.
Hur de förändrades under matlagningens gång.
Min man och jag var på Ever.
Känner du till den?
Ja, jag jobbade där.
Självklart.
Denna huvudrätt, eller presentation, serveras.
Det är typ ärtor och kött.
Vi stirrade på den och sa till varandra:
"Jag har aldrig sett en sån grön nyans förut."
Det var…
-Vibrerande. -Ja, precis.
Så du går vidare från matlagning.
Det måste vara en stor förändring.
Har du nån aning om vad du vill åstadkomma?
Ja.
Vi hade en servering härom veckan, och allt gick snett.
Vädret, allt. Det var illa.
Det är inget jag inte har sett förut. Allt går snett på restauranger.
Naturligt sett
är det nåt ohållbart med dem.
Det är ett farligt yrke.
Det är stressigt.
Det är…
Det är tufft.
Men hindren, de driver en.
Man känner sig lyckad,
men det varar i en minut, för sen måste man göra exakt samma sak igen
med nya hinder nästa dag.
Och länge så…
Det bättre sättet att uttrycka det är att hela tiden jag har gjort detta
har jag bara…
Jag ville att dagen skulle ta slut.
Jag ville ta mig igenom skiten. Jag ville… överleva.
Och jag…
Jag ville inte lära känna mina kollegor.
Jag brydde mig inte om att bry mig om dem.
Jag såg dem bara…
som verktyg som hjälpte mig att överleva i köket.
Och häromdagen var det den värsta serveringen nånsin,
ett helt jävla spektakel.
Och det var inte personalen. Det var omständigheterna.
Och…
Jag vet att om jag hade haft kontrollen
som köksmästare…
så hade jag gjort det värre. Jag hade överlevt, men…
Jag hade gjort det obekvämt. Det är så jobbet har fått mig att känna.
Det är så jag har fått mig att känna, för större delen av tiden
har jag en massa som pågår invärtes,
för min hjärna är mestadels kaos…
Serveringen…
alla brydde sig så mycket.
Alla ansträngde sig så mycket och var så passionerade
att det inte kändes som…
en person som försökte överleva.
Det kändes som människor som stöttade
och försökte lyfta varandra.
Och så sjukt som det blev,
och så okontrollerat som det kunde ha blivit…
så blev det aldrig det.
Och jag fick se alla lyckas.
Det var… fantastiskt.
Trots att det sög har jag aldrig haft så kul.
Okej.
Wow, det är…
Det jag menade när jag frågade var vad du hoppas få ut av detta
som praktikant på en arkitektfirma…
Förlåt.
Går det bra?
Ja.
Inga begränsningar
Jag vet att du fyller år. Hallå.
Jag vill bara visa dig min arbetsplats, och sen gör vi nåt kul.
Okej? Bra.
Men min restaurang är seriös.
Den är jättefin och proffsig.
Man får inte skratta.
Som farbror Carmy? Seriös som farbror Carmy?
Exakt så.
Okej, höger.
Nu är du i köket.
Kolla här.
Det är här alla desserter görs.
Vad tycker du?
Det är en strömbrytare där borta. Kan du tända?
Tack.
Blås ut dem!
Kom igen!
Här.
Vad är det?
Nåt du kan behöva när du reser.
Jag har bara flugit en gång, och jag hatade det.
Så det är allt jag önskar att jag hade haft.
Illamåendetabletter, huvudvärkstabletter,
magtabletter och Alka-Seltzer om det inte gör ont
men du måste rapa.
Och en halv Xanax. Det är allt du behöver.
Okej.
Öronproppar ifall det blir tryck när ni lyfter.
Vitamin C?
För dit- och hemresan.
Tack, chef.
-Säg det bara så ställer jag in. -Va?
Konferensen är fyra dagar,
men det tar över två dagar att resa,
och så jag förlorar nog en dag med tidsskillnaden.
Och det finns ett ninjamuseum utanför Tokyo
som jag hoppades ägna en dag åt.
Men jag vill inte lämna er.
Jag fattar.
Men vi fixar det, och vi fixar det tack vare dig.
Du kommer att ha kul.
Jag tror det. Tack.
-Ska jag köpa med mig nåt? -Ja.
Okej.
Klistermärken.
Och godis med konstig smak.
Eller en specialutgåva.
Och om du går till en fotoautomat,
kan jag få en bild med typ…
-Ja. -Bra.
Och ett samurajsvärd.
Tack.
Allt är bra
-Ja. -Jag vill ha en kantbit.
Nej, de är till barnen.
De vuxna får mitten, det är regeln.
Men det är det bästa.
Hur stor bit?
Jättestor.
Den här?
Ta den innan jag gör det.
Det är vanilj.
Hur mycket fyller du? Det är många ljus.
-Femtio. -Grattis!
Okej.
Din mamma sa inget socker.
Förlåt.
-Syd. -Vänta, presenterna.
-Ingen hjälper mig! -Jag gör det.
-Kniven är vass. -Vill du ha en annan?
Det är ditt jobb.
-Kom igen. -Du klarar det.
Hjälp mig lägga upp.
Översättning: Monika Stewart