Az elején kicsit elveszettnek érezhetjük magunkat...
de csak fogadjuk be az egészet...
és meglátjuk, mit találunk.
Ki tudja?
Talán épp miránk talál majd valami.
Hamarabb, mint gondolnánk.
Ő Marcy kisasszony.
Marcy kisasszony egy gyönyörű, dús szederbokor,
párszor már összefutottunk vele az utazásaink során.
Mit tartogatsz ma a számunkra, öreg barátom?
Egy zamatos szedret?
Mikor is hallottunk utoljára valakitől ilyen érdekes dolgot?
Előfordulhat, hogy Marcy kisasszony belepottyant pár szedret a patakba.
A szederszemek tovasodródva gyökeret ereszthetnek a tóparton...
és évek múlva Marcy kisasszonynak gyermekei születnek.
Fogalmam sincs, a szedrek így csinálják-e.
De olyan szépen hangzik.
Neki mi legyen a neve?
Arthur.
Örökzöld Arthur.
Szerintem egy ilyen névre a Mansfield-hegy is rábólintana.
Hiszen azzal semmi sem érhet fel,
ha a számunkra legkedvesebb személy ott áll szorosan mellettünk,
mikor zordra fordul az idő.
Mindnyájan ilyen képet akarunk festeni.
Köszönöm, hogy különleges helyre kalandoztatok velem, Carl Nargle-lal.
Ennyi. És adás vége.
Holnap ugyanekkor?
A világért ki nem hagynám.
FESSÜNK CARL NARGLE-LAL!
Igen, ez az.
A világ legerősebb embere című műsort látják.
Szinte el is felejtettem, hol vagyok.
Szinte.
Csodálatos!
Nincs rá más szó.
Óriási és csodálatos.
Arthurral már találkoztunk?
Volt egy Arthur nevű tavacska, de fa még nem.
- Fa még nem? - Aha.
Új utakon járunk.
- A tejet elfelejtettem! - Nem gond.
Fáj valamid?
- Jól vagyok. - Nem görcsöl?
Hó? Ilyenkor?
Hihetetlen!
Sosem tudom, hol kötök ki.
De elvittél minket oda.
Milyen párás a szél!
Betehetem Marcy kisasszonyt és a barátait a Tragacsodába?
Szerintem örülnének neki. Tessék.
Milyen meleg!
- Bocsánat. Csak egy pillanat. - Tony!
Parancsolj, kávé tejjel.
Remek.
Tony!
Katherine!
- Jaj! Donald! - Ez a Burlingtoni délután.
- Mehet. - Adás!
Üdvözlöm önöket! Ez a Burlingtoni délután.
És a kettes kamera.
- A műsorvezető vagyok... - Egyes kamera.
- ...Donald Moore. - Maradj az egyesen!
- Nehéz nem nézni. - Aha. Mégis sokan elkapcsolnak.
Kicsinál minket a Fox hírtévé, az időjárásadó, a műsorújság-csatorna.
- Hé, T.! - Igen?
Higgy benne!
Vajon azt akarjuk, hogy a felvonulás miatt ne lehessen bejutni
a helyi kulturális intézményekbe?
Dr. Bradford Lenihan?
A Burlingtoni Művészeti Múzeum igazgatója.
A híres Burlingtoni Művészeti Múzeumé?
Pittsfieldtől egészen St. Albansig minden igazi művész képei
- ott vannak kiállítva. - Aha.
Ismerek egy művészt a legnépszerűbb festőműsorral Vermontban.
A neve Carl Nargle.
Igen.
Kösz, de... zavar is.
Néha az, hogy az ember tökéletes,
mintha megnehezítené, hogy észrevegyék benne a tehetséget.
Nekünk...
Nekem van egy ötletem, hogy változtassuk ezen.
Gyere csak!
Megvágták a költségvetésünket. Segítened kéne.
Fogj munkára! Bevásárlótáskákat dedikálok
az utolsó csepp párizsi kék festékemig.
A bevásárlótáskákkal nem sokra megyünk. Nézettség kell.
Amit egyedül Carl Nargle-lal szerezhetünk.
És ezért napi két órát fogunk szerepeltetni.
Zsinórban. Óránként egy festmény.
Ez a felkészüléshez kell.
Hogy a nézők kétszer annyit láthassanak a művészetemből?
Katherine ötlete.
Katherine ötlete?
Szeretné, ha a csatorna jól állna.
Én is.
Hogy elmehessen.
Persze... ha igazi művészként
elkezdek 255-tel több festményt gyártani évente,
az emberek azt hihetik, nem értékes számomra mindegyik kép...
Nem vállalhatom ezt a kockázatot.
Akkor megoldjuk valahogy.
Jó. De csak szólj, ha segíthetek bármiben!
Viszlát!
TRAGACSODA
VERMONTI FSTŐ
- Tragacsoda! - Tragacsoda!
Szia, Tragacsoda!
Szóba sem jöhettek A rock and roll királya mellett
PIROS JELZÉSNÉL JOBBRA FORDULNI TILOS
BURLINGTONI MŰVÉSZETI MÚZEUM
- Ott a helye a múzeumban. - Nem.
22 ÉVVEL EZELŐTT
De, annyira jó, Carl.
Nem lehet csak úgy bekerülni a Burlingtoni Művészeti Múzeumba.
Minden épület vagy ember...
nagyon szerencsésen járna veled.
Én veled járnék szerencsésen.
Arra kérsz, legyek a vásznad?
Arra kérlek, kalandozz velem a furgon hátuljában.
Gyere!
Ez az. Óvatosan!
Ez egy kanapé?
Egyedi darab.
Azok a legjobbak.
Könnyen kinyithatók. Egy, kettő, zsupsz.
És... voilà! Itt is az ágy.
Azt hiszem, a természet azt akarja, hogy itt szerelmeskedjünk.
Ez pamutflanel?
- Háromszor átkefélve, hogy dús legyen. - Biztos.
Beindultam tőle, mint egy megbikázott verda.
Ön nagyszerűségre ösztönöz.
Üdv! Parancsol?
Maga nagyszerűségre ösztönöz.
Mindössze a kefe vagyok Isten kezében.
Kilencéves korom óta kalandozok önnel.
Kösz, hogy velem tart.
Uramatyám! Gyere!
Jó hosszú ez a piros.
A szupermarketbe megyek.
Mondom, a szupermarketbe megyek.
Induljon!
BURLINGTONI MŰVÉSZETI MÚZEUM
Üdv! Megjött a 12-es!
Hogy s mint, Syd?
Valakinek randija lesz.
Igen. És izgulok.
Egy faházban lakik a hölgyike a hegyekben?
Katherine? Nem.
Viszont tényleg el akar menni a burlingtoni tévétől.
Amivel semmi bajom.
A te furgonodban nincs se visszapillantó tükör, se fék.
Veszélyesen hangzik. De csípem.
Mindig csak előre. Jöjjön a következő!
Ha másképp élném az életem, most nem ülnék itt.
A tiéd a legjobb hely a város legjobb borbélyánál.
Bár mindenki ilyen szerencsés volna!
Az összes erdőbe kell egy legmagasabb fa,
és mi megtaláltuk a miénket.
Ez a legbámulatosabb fatörzs,
amit a Mansfield-hegy valaha látott.
Köszönöm, hogy különleges helyre kalandoztatok velem, Carl Nargle-lal.
- Ennyi! - Ez a fa talán túl magas volt.
Készülj fel! Jönnek a telefonok.
Álljunk csak félre ide!
Szárnyas kérgű szilfának indult, végül fehértölgy lett.
- Ja. Wendy, vidd a festményt! - Olyan nagy! Betegyem...?
A furgonba, mint már hatezerszer.
- Elfelejtettem a pipadobozt! - Ambrosia!
Ha kapok még 30 percet, mamutfenyő lett volna.
- Atyaég! - Vagy vörösfenyő.
- Igen, légy szíves... ide! - Mr. Nargle! Üdvözlöm!
- Helló! Bocsánat. - Üdv!
- Megtiszteltetés találkozni önnel, uram. - Köszönöm.
A szüleim az ön műsorával tanítottak meg rá,
- hogy bármi lehetséges. - Tényleg?
Mármint ha ecsetet ragadunk, nem igaz?
- Ő ki? - És most itt vagyok!
Ambrosia. Ugye, milyen remek? Fantasztikus!
- Három, kettő, egy. Igen. - Oké.
- Mi ez? Mi történik? - Nem, semmi.
Semmi, amiért aggódnod kéne.
Te Carl Nargle vagy.
Nem is kell hátrafordulnod, se szó szerint, se átvitt értelemben.
Dumáljunk egyet!
Következik a Fessünk Ambrosiával!
Egy üres vászon.
Mind így kezdünk hozzá.
Vajon ijesztő? Vagy lehetőség, hogy valami olyat alkossunk,
amilyet még nem látott a világ?
Őszintén szólva, kicsit mindkettő.
Ami engem illet, alig várom,
hogy elindulhassak veletek az önfelfedezés útján.
Akkor fessünk...
egy sziklát! Fessünk egy sziklát!
Mikor egy kősziklára gondolok, azon tűnődöm, mi lehet a belsejében.
Mert ez a lényeg.
Nem kételkedünk... kételkedem abban, hogy a barátságos versengés
a legjobbat hozza majd ki belőled, Carl.
Te és Ambrosia nyilvánvalóan nem versenyeztek egymással.
Csak azt akarom mondani, hogy...
az ifjú bika szívesen tanul az öreg bikától.
Bár a fiatal bika szükségszerűen megöli az öreg bikát.
Feljebb jut Ambrosia, ha sikerül neki.
Ez most hülyén hangzott.
Elnézést, ha zavarok.
Alexandra Moore a Burlington Bonnettől.
Készen áll az interjúra?
Interjúra?
A Bonnet sorozata Vermont kincseiről.
Ön a negyedik, holtversenyben a hóval.
Hagytam hangüzenetet a mobilján.
Még nem silabizáltam ki a hangposta használatát.
Sajnálom. Régebben volt valaki, aki leírta az üzeneteket.
Alkalmas most önnek, hogy elvigyen kalandozni valahova, ahol beszélgethetünk?
Carl furgonja.
Carl bizonyára hízelgőnek találja, de van valakije.
Átvitt értelemben értettem.
Ha Carl furgonjára gondol, húzzon sorszámot!
Vagy mehetünk az irodájába is, Carl.
Nahát! Hiába a stoptáblák. Hihetetlen.
Nem gond, ha ezt megírom?
A csatornáért mindent.
- Talán sejtik már... - Itt van az irodám.
...szeretek kockáztatni, és farönköt még sosem festettem.
Szóval ez lesz a második képem.
Két festmény egy órában?!
Nem mintha akkora durranás lenne.
Miért akkora durranás?
Senki nem fest két képet egy óra alatt.
Teljesen új kaland a Fessünk!-ben. Pedig volt már jó sok.
Ez a mi Dancing with the Starsunk vagy a Cápák közöttünk.
Imádom a Dancing with the Starst! Az a kedvencem.
...elveszett.
Ma viszont a farönkünket...
Csodás volt önnel beszélgetni. Jó estét mindenkinek!
Nem láttam még ennyire dühösnek.
Ma lesz a közös esténk. Mit tegyek?
Én megyek lazulni a sörökhöz a szupermarketbe. Csatlakozhatsz.
Kell a társaság a magányos sörikéknek.
Ha ügyesen csinálod, ki se kell jönnöd a boltból.
Minden rönknek van gyökere, nem? Bizonyíték arra, hogy honnan indult.
Ez egy második festmény?
Egy farönk!
Elképesztő!
A Dancing with the Stars a kedvenc celebtáncműsorom!
Lehet saját kedvenc tévéműsorunk. Ezért ilyen nagyszerű ez az ország.
De a kedvencem sorozatom a Fessünk Carl Nargle-lal!
Szállj be!
A festés olyan, mint az élet.
A boldogsághoz túl kell lépnünk a hibákon,
ezért most barna színt fogok használni.
Jenna ma este megkapja a festményét, mi?
Az enyémet már meséltem?
Istenem, légyszi, ne!
Mesélted. Sokszor. Túl sokszor.
Minden tök homályos, de erre világosan emlékszem.
Tudom. De akkor se!
Ne most! Csak most ne!
Megette a levesét és a kenyércipóját is majdnem...
19 ÉVVEL EZELŐTT
...aztán annyit mondott nekem:
Meg szeretnéd fogni a szandimat?
Azt feleltem:
Mindennél jobban szeretném.
A zoknija sem maradt rajta sokáig.
És még a takaró alatt is éreztem,
hogy lenyűgöző.
Aztán feltette a nappalim falára,
hogy mindenki lássa.
Hogy tetszik?
Ó, Carl!
Egy rendkívüli kép csak nekem.
Na de miért csuromvér az ufó és a rönk?
Mert ez művészet.
Az állami tévében nem ilyeneket szoktak festeni.
Viszlát a következő festésig! Ambrosia vagyok.
Jó sok vér ahhoz képest, hogy egy ufó.
Meg egy farönk.
Honnan tudom, hogy kész?
Atyagatya!
És ennyi! Leálltunk.
És... ennyi!
Leállunk.
Az egy ufó?
A nézők fele valódinak hiszi majd.
- Megjött a nézettség. - Mi? Ambrosiáról?
Nem, a múlt hétről.
Pont az ellenkezőjét próbáltam festeni annak, amit Carl csinál,
és egy ufó lett belőle.
- Ami véres. - Édes istenem!
Te vagy Katherine.
Azta! Na jó.
Carl azt mondta,
miattad fest, él és szeret.
Burlington Bonnet, 1993. augusztus 15.
Az... Jaj, de régen volt! El is felejtettem.
- Jól hallottam? „Véres ufó”? - Igen.
A nézőink telefonálgatnak, ha felzaklatjuk őket.
- Nincs több vér. Sem ufó. - Értem.
- Világos? - Igen.
Ez a nézettség...
Rázd csak így fel a dolgokat,
és rólad is ír majd a Burlington Bonnet.
Ismered a Sajtfaló Vityillót?
Kapsz tőlem valami fincsit. Tessék.
Én... hétéves korom óta vegán vagyok.
Igazán?
Talán nem bűn még egy körettálat kérni.
Ma este nem!
Meg akarom kóstolni a sajtot.
És a húst alatta.
- Olyan... - Borjú.
Vagy az bárány volt?
Nem. A szürke biztosan borjú.
Jól vagy? Leöblítenéd valamivel?
- Gyorsan! - Tessék. Egy kis cheddar.
- Minden finom? - Igen, jó.
- Finom, köszönjük. - Finom, köszönjük.
SAJTFALÓ VITYILLÓ
Arra gondoltam, magam is megpróbálnék alkotni.
Talán fazekaskodnék.
Igen, nagyon ügyesen bánsz a fénymásolóval meg a faxszal...
Hány oldalt is tudsz egyszerre elfaxolni?
Huszonnégyet.
Huszonnégyet?
Én azt sem tudom, melyik gomb mit csinál.
Megmutathatom.
Úgy értem, nagyon jó volt velem az adó,
és veled is megtehetik.
Azt hiszem, néha elég csak hálásnak lennünk azért, amink van.
Anélkül, hogy beleragadnánk valami nem működő dologba, igaz?
Ahogy Katherine-nel jártál, de már eszedbe sem jut.
Katherine volt az? Nem is...
Fura, mennyire hidegen hagy.
Azóta, hogy bekerült Wendy, ugye? Akkor ért véget a dolog Katherine-nel.
Aha.
Abból, ami egy ártatlan, alkonyi vállmasszázsnak indult
egy furgon hátuljában, a vízparton...
egy teljesen váratlan festmény született.
Van egy kis masszázsolaj a táskámban. Húzd be a függönyt!
Jó, hogy előbb Katherine csalt meg téged.
- Az a jó. Igen. - Így nincs bűntudatod.
Egy igazi férfi sosem néz vissza.
Én nem szoktam.
Köszönjük. Köszönjük szépen.
Jöhet egy tanács?
Bármikor.
Fess szívből! Élj szívből!
- Jó. - Rajzolj mágneses rajztáblával egy dinót!
Rohanja csak le a dinó Atlantiszt, ha te vagy ez!
Pontosan ez vagyok én, úgyhogy szuper.
Igen!
És ne...
Ne hagyd, hogy a hírnév a rosszat hozza ki belőled vagy...
a körülötted lévőkből.
Rendben.
Segíthetnél nekem.
Ja, én... én...
állásajánlatot kaptam a csatornától Albanyban.
Ugyanazt csinálnám, mint most. Az igazgató asszisztense lennék.
Katherine, az igazgatói szék nélkül is te vezeted a burlingtoni tévét.
Vagyis az igazgatói posztra kéne felvenniük téged Albanyban.
- Mehetünk? - Menjünk!
- Köszönöm. - Szívesen.
Remélem, tetszik ez a festmény: a Mansfield-hegy
egy hideg, februári délutánon.
Úgy értsem, a múzsád vagyok? Mindig is az akartam lenni!
Megnézzük, mi megy a tévében?
Azt hiszem, van odafenn...
egy kékeszöld-homokszürke tévé,
ha felmegyünk ezen az „ötös számú aranyrúd” színű lépcsőn.
Te aztán értesz a lépcsőszínekhez!
Fésüljük szép lassan hátra a fürtjeit...
és finoman simogassuk meg a tarkóját!
Nem igazán találom a tévét.
Elfelejtettem, hogy...
átvittem a másik szobába, mikor vettem egy nagyobb ágyat.
Csusszanjunk át a kulcscsontjára!
Itt még gyengédebbek a csókok...
Apropó, tévé, nem tudom, hallottad-e,
de a Channel 9 sugározza a Fessünk!-et Rutlandben.
Ismerős?
Nem jutok el túl sokszor Rutlandbe.
Lágyan belefújok a hallójáratodba.
Nem vagyok nagy sztrádajáró.
Mélyebben, mint vártad.
Lássuk, passzol-e a felső rész az alsóhoz!
Kevesebbet eszik a kocsi, ha...
Minden rendben?
Mindjárt kidobom a taccsot.
Talán nem csak a sztráda túl gyors.
Mármint... a hús miatt.
Nem tudok nem gondolni rá, hogy bennem van egy marha.
Úgy érted, a borjú?
Tudd, hogy ilyen jó estéről még álmodni sem mertem volna!
És te?
Én sem.
Ez pamutflanel?
Gőzöm sincs. A boltból van.
Secperc alatt fogat mosok, és máris kijövök.
Várj... ne rohanj!
Jaj, ne!
Lehetetlennek tűnik átsiklani a Mansfield-hegy felett,
hiszen nincs nála nagyobb Vermontban,
egyesek mégis megteszik, mert rabul ejti őket a Camel's Hump,
ami alig szerepel a négy legmagasabb hegy között.
Ha választhatnék, én bizony a Mansfield-hegy lennék.
Köszönöm, hogy különleges helyre kalandoztatok velem, Carl Nargle-lal.
És leálltunk. Ambrosia! Rendben.
- Ide! Gyerünk! - Köszönöm.
Tony, hallottad, mit mondtam a Camel's Humpról?
Aha. Nagyon megkapó.
Megint remek volt, Mr. Nargle. Hihetetlen, ahogy mindig megcsinálja.
- Köszönöm. - Nincs mit.
Nagyszerű volt. Vihetem a pipád.
Sok sikert!
És három, kettő...
Üdv, barátaim! Ez a Fessünk Ambrosiával!
A mai festményünket a tévécsatorna szíve ihlette.
Ő Katherine.
Köszönetképpen festek neki egy szupergyors vonatot.
Mert ha egy szupervonat beindul, nehéz megállítani.
- Te most... kiabálsz velem? - Igen.
A tegnapi festőműsorom után
perecet kértem, és nem hozott senki, Tony.
Carl, tudom, hozzá kell szokni, hogy itt van Ambrosia,
de elmondom, mi lesz...
Az lesz, hogy mindenki elkezdi végezni a munkáját,
ami kizárt, ha Katherine és a stáb többi tagja
túl sok festőműsort néznek zsinórban
ahelyett, hogy a dolgukkal foglalkoznának.
Csak egyórás pihenőidőt kapnak, jó?
- De árad az energia, Carl. - Tudom.
- Nem akarom ezt elveszteni. - Én sem.
Izgalmas időket élünk itt, az új burlingtoni köztévénél.
Ezek az új szatyrok?
Aha. Csak mert a tiédet nem vette senki.
Máshogy mondom. Csak azért, mert a tiédet... nem vette senki.
Van a számodra valamim.
A dinó lerohanja Atlantiszt?
Igen.
Mostanában nehéz megállnom, hogy ne árasszalak el egy csomó dologgal.
Mindenki nagyon féltékeny lesz, tudod?
Festek majd nekik is képeket, de...
Nem ilyen bámulatosat?
Tudod, Albany rengeteg mindent kínál...
És keresztezi az I-90 meg az I-87 sztráda is.
Jól jönne egy festőműsor a fővárosnak meg az ottani környéknek...
Azt hiszem.
Oké.
Figyelmeztetlek: még sosem csináltam, amit most csinálni fogunk...
Jó. De mit fogunk csinálni?
Még sose bújtam ágyba nővel, rendben?
Katherine?
Sziasztok!
- Katherine, az anyukám és az apukám. - Ismerjük egymást.
Mandy vagyok. Mandy Long. Ugyanabba a gimibe jártunk.
Elsős voltam, mikor érettségiztél.
Hű, szia!
Kicsi a világ!
Anyu, hoznál nekünk pizzát?
Szalámisat vagy simát?
Te válassz!
Szalámisat.
Akkor szalámis lesz.
Mindegy, merről fúj a szél, ő bizony itt van.
Remélem, mindenki látja, milyen erős.
A Mansfield-hegy.
Köszönöm, hogy különleges helyre kalandoztatok velem, Carl Nargle-lal.
És ennyi. Leállunk.
Na, akkor vásároltam utoljára nadrágkosztümöt.
Kösz.
Ez az, Mr. Nargle!
- Egy újabb gyöngyszem. - Köszönöm.
Szép volt!
- És három, kettő... - Tony?
Carl! Carl! Elvinnéd a festményedet?
Most van a pihenőidőm.
Carl!
Üdv, barátaim! Ez a Fessünk Ambrosiával!
- Stábértekezlet holnap reggel nyolckor. - Stáb... Miért? Mi...
BURLINGTONI ÁLLAMI TÉVÉTÁRSASÁG
Hoztam mindenkinek egy ajándékot, egy kis apróságot,
hogy megköszönjem, amit a műsoromért tesztek.
„A zsánerem vagy”?
Egy zsanért jelentek neked?
Az ajándékboltból van.
Carl, emlékszel, hogyan dobtál?
Piktor hívja Fincsikét.
Fincsike, válaszolj! Vége.
Itt Fincsike. Merre barangolsz, Piktor?
Átjössz? Vége.
Nem, Fincsike.
Vége. Vége.
Mi az, hogy „vége, vége”? Vége.
Remélem, azért még barátok maradunk. Vétel.
És vége.
Aztán jött Beverly, akit dobtál Jennáért.
- Bocsi. - Borítsunk rá fáklyát!
Egyszer azt mondtad, szexin áll nekem a tréningruci,
ezért azóta Juicy Couture-ban járok.
Még a templomban is ez van rajtam,
és a gyerekek ott azt hiszik, így hívnak!
Jó, keresztény gyerekek azt mondogatják nekem:
„Imádkozunk érted, Juicy.”
Kalandozni akarok veled, Carl Nargle,
de a pokolba, hogy végignézzem, ahogy elégsz!
Mondhatok valamit?
Ha nem tetszik a kávésbögre, akkor...
van itt még pár kávékupon...
Rohadék!
Én is hoztam nektek ajándékot.
Rájöttem, hogy eddig csak Katherine-nek készítettem valamit,
és szerettem volna, ha mind érzitek az elismerést.
Ezért festettem mindnyájatoknak valamit. A stúdióban vannak a képek.
Klassz!
Bizony.
Ezt visszaviszem pontokért.
Szeretem, ha a művészet boldoggá tesz másokat.
Nem akarok senkit megbántani.
Tudom, hogy te is szeretnél képet.
Nem szeretnék.
Menj csak! Nem gond.
- Menj már! - Köszönöm.
FESSÜNK AMBROSIÁVAL!
De jó! Pont keresztrejtvényt akartam fejteni.
Pillanat.
„Egy új művésznő, akire nagy szüksége volt a burlingtoni tévécsatornának.”
Olvastam.
„Vermontiak, mit szólnátok hozzá, ha azt mondanám:
egy új művész csípőből lefesti a vászonról Carl Nargle-t?
Megnéznétek?
Egy biztos: soha nem volt még ennyi nézője a burlingtoni tévének,
és emögött egyetlen ok és név áll:
Ambrosia.”
Igen.
„Miután éveken át Carl Nargle száradó festékét bámultuk,
a vermonti hegyek között újra felzeng a kreativitás...”
Oké. Mi lenne, ha nem olvasnád fel?
„Carl egysíkú, ósdi, szörnyen szexi... szörnyen...
Szörnyen szexista.”
Azt hiszem, értem.
Minden rendben?
Igen.
Szerintem elég jól ismersz, hogy tudd: nem érdekel,
miket mondanak rólam.
Vagy miket írnak.
FSTŐ
BURLINGTONI MŰVÉSZETI MÚZEUM
Azt mondtad, egyvalaki mentheti meg a csatornát.
Aha. Javul a nézettség, de még mindig mínuszban vagyunk.
Megmentem az adót valami olyannal, amilyet még sosem láttak.
Remek! Halljam az ötletet! Megbeszélem Katherine-nel és Ambrosiával.
Magammal már megbeszéltem. Jóváhagyva.
Figyelem, kezdődik az élő adás! Öt, négy, három, kettő...
A mai műsorban ebből a személyből kulcstartó lesz.
Lássuk, hogyan!
A farigcsáló.
A burlingtoni állami tévétársaság támogatói műsora mindig is
a legjobb szórakozást nyújtotta Vermontban,
most azonban a legeslegelső alkalommal
az olyan hűséges nézők, mint önök, licitálhatnak Carl Nargle-ra
vagy az iszonyú népszerű Ambrosiára,
hogy melyikük fesse le önöket,
miközben ajándék-bevásárlótáskákat is kiosztunk.
Ez olyan az állami tévétársaságnál,
mint a Super Bowl, a baseballbajnokság
és a New Jersey igazi feleségei egybegyúrva.
Kezdődjön hát a licitálás!
Carl a pasim. Nem is a pasid.
De! Nekem ezt mondta.
Köszönjük, Sylvia és Portia.
Mind Carlért vannak oda.
Újabb telefonhívás Carlért!
És egy Ambrosiáért!
Hihetetlen!
Ezt meg hogyan csináltad?
Köszönjük, Jay Fogarty Chittendenből.
Varázslatos vagy!
Ha azt szeretnék, hogy Ambrosia fesse le önöket,
ajánljanak többet, mint... 435 dollár!
Ha Carl Nargle-tól szeretnének portréképet,
kínáljanak magasabb összeget, mint... Hűha! Nyolcszázhetvenöt dollár!
Tíz másodperc, kilenc, nyolc, hét,
hat, öt, négy, három, kettő, egy...
- Ennyi! Nincs több hívás! - Ennyi.
A támogatásgyűjtő műsort hívta.
Ez számít?
Túl késő, nem? Már vége.
Ez most számít?
Igen.
Igen. Leírom.
Nagyon örülünk.
Remekül sikerült a nap.
Köszönjük önnek, amit a csatornáért tett.
Nos?
Jay Fogarty anyukája eljönne a fiáért
a bejárathoz tíz perc múlva.
- Ez az! - Igen!
Köszönjük! Várjuk a támogatásokat.
- Megcsináltad! - Egy jó ügy érdekében.
Nézzetek csak Bridgetre! Sugárzó mosolya beragyogja a stúdiót.
Igazi főnyeremény.
A tévétársaság is mosolyog...
Tudjátok, Mary is főnyeremény, és óriási öröm lefesteni.
Mindketten nagyszerűen néznek ki.
És ami szintén nagyszerű a csatornánál,
- hogy... - Bridget nagylelkűsége.
Amivel mindannyiunkat lekörözött.
Megtiszteltetés, hogy olyasvalakit festhetek le,
aki ennyivel túllicitálta a többieket.
Köszönjük, Bridget.
És köszönjük neked is, Mary. Roppant hálás vagyok.
Mary nyolc éve nem dolgozik.
így nagyobb százalékot ajánlott fel a pénzéből,
és talán ez az igazi mérőszám.
Bridget idén nem tudja meglátogatni az unokáit.
Nem telik rá, igaz?
Már-már ijesztő, milyen sokat jelent ez neki, Denny.
Nagyon szomorú, de, tudjátok, Mary most nem tud fűteni.
- Lekapcsolom nálad is a fűtést! - Be se kapcsoltad.
Nem is próbáltam.
- Kész! - Én már előtte befejeztem.
- Mennyit gyűjtöttünk? - Csaknem 8000-et.
És mennyi is kéne?
Közel 300 000.
Mary, ez a tiéd.
A Csupa lélek címet adom neki.
Mindig is akartam egy lézert!
Bridget, készen állsz?
Íme, ez a tiéd.
A címe...
A nagy Mansfield-hegy egy meglepően hűvös, áprilisi kora reggelen.
Látod?
Miért mosolyogtam egész idő alatt?
Ez az a hegy, amit mindig festesz.
Egyáltalán nem hasonlít rám.
Ugyanaz a kép, mint Valentin-napon, a nyolcadik évadban.
- Csak kisebb a patak. - Kisebb a patak.
Azért van, mert...
Carl nem akarta elrontani a meglepetést.
Igen, mindketten két festményt kapnak.
Bizony. Egy portrét tőlem
és Carl egyik fantasztikus tájképét.
8. ÉVAD 26. EPIZÓD
Mindenkinek szántunk egy Nargle-képet.
Portrét kellett volna festenie rólam.
Nyolcévnyi uszonnapénzemet költöttem erre.
Tudom, Bridget, de hallottad Ambrosiát?
Kapsz tőle egy portrét,
és a tiéd ez a festmény is a hatalmas Mansfield-hegyről.
És...
29 dollár.
És még 20. Tessék.
Ezzel már 74 dollárnál tartunk, és...
És kérhetsz bármit a stábbüféből.
Szendvicset, mazsolát...
Hát... egy szart!
Rengeteg kérdést kapok a bevásárlótáskámmal kapcsolatban.
- Valahányszor beülök egy étterembe... - Mi a baj?
...odajönnek hozzám, és megkérdezik...
Tudom, hogyan mentsük meg a csatornát.
Adjunk egy kis füstöt ezekhez a kéményekhez!
Vajon még otthonosabbá varázsolhatjuk őket?
Ambrosiát elfoghatja a féltékenység, ha meglátja, hogy ezt nézed.
Csak ellenőrzöm, lejátszhatók-e a régi kazettáid.
Nosztalgia a javából, nem igaz?
Melyik este nem esik jól egy kis pörkölt?
Figyeld azt az inget!
Jól bírta a strapát.
Bizony.
Abba a falucskába vittelek el a legelső randinkra.
Szép emlék. Igen.
Csodálatos emlék.
El is felejtettem, régen mennyi mindent festettél.
Fagylaltárusokat, szélmalmokat meg repülő madarakat.
Most csak a Mansfield-hegy szerepel az összes festményeden.
Nehéz elengedni az álmokat.
Miért csináltad?
Abbahagytam miattunk az egyetemet...
és szuper volt.
De rájöttem, hogy a „miattunk” valójában téged jelent.
Híres lettél, és elkezdtél úgy bánni velem, mint mindenki mással.
Nem rosszul. Sosem csúnyán. Csak...
úgy sehogy.
És aztán valaki mástól nagyon sok figyelmet kaptam.
Elkövettem egy hibát.
Nem bírtam tükörbe nézni.
Elmondtam neked.
A bocsánatodért könyörögtem.
Egy perc se telt el, és lefeküdtél Wendyvel.
Onnantól kezdve csak néztem, ahogy körülöttem mindenkit
magadba habarítasz.
Bár tudtam volna, mit kellene máshogy csinálnom!
Bárcsak én is!
Na, ki fogja végignézni a Fessünk Carl Nargle-lal! epizódjait
a másodiktól a nyolcadik évadig?
Mint egy valóra vált álom.
Van benne bőven... Van benne egy csomó minden, ami jó.
Valami rosszat csináltam?
Te nem.
Szevasz! Csüccs!
Van egy izgi hírem, amit megbeszélnék veled.
- Az izgi híreknek mindig örülünk. - Jöhet?
Találtam neked egy hihetetlen munkát!
- Tessék? - Tanári állás a Vermonti Egyetemen.
Átadhatod az elképesztő tudásodat
a világ minden tájáról érkező hallgatóknak.
Tetszik a gondolat, hogy visszaadhatok valamit. Hatalmas megtiszteltetés.
De az itteni munkám mellett aligha jutna rá időm.
Pontosan.
Carl, nagyon alacsonyak a bevételeink,
és a fizetésed évi 46 000 dollár.
Az egyetem 4000 dollárral többet adna.
És ami a legjobb:
22 évnyi műsorodat tudjuk megismételni.
Észre sem veszik, hogy elmentél.
Mindenki jól jár.
Szóval vezetem a Fessünk!-et, tanítok az egyetemen,
és újra leadsz 22 évnyi műsort.
Igáslovat csinálsz a vén Carl Nargle-ból.
Egy igazi paripát!
Kivéve, hogy... Figyelj!
Ambrosia készíti majd az új műsorokat a gyerekeknek,
a te sorozatod ismétlése a 65 év feletti törzsnézőinknek megy.
Nem is kell új Fessünk!-epizódokat vezetned.
De festeni akarok.
Fogsz is. Az egyetemen.
Naponta 50 hallgató néz majd téged,
ami 400 százalékkal több a 18 és 25 év közöttiek csoportjában.
Csak alá kell firkantanod
pár dolgot.
Kijelented... Parancsolj. Itt.
Kijelented, hogy nem... Írd alá!
Nem azért rúgtunk ki, mert öreg vagy.
Helyes, nagyon jó.
Köszönöm, Carl. Ennyi.
- Később találkozunk. - Persze.
Carl!
Hé, Carl!
Csak...
meg akarom köszönni neked...
Tudod... a lehetőséget.
Harminc éve van meg ez a rendszám.
Régen sokszor láttalak parkolni a Lum's étteremnél.
„Lumburgerezz nálunk!”
Beleírtál egy e-t a Mona Lisába?
FESTŐ
Na, ide hallgass! Senki sem áll sorba,
hogy láthassa Mona E. Lisát, mert ez egy baromi hülye név.
És nem is túl eredeti.
Sohasem próbáltad úgy leírni, hogy: F, E ,S, T, Ő?
Nem, soha.
És egy igazi művész nem rajzolna senkinek dinót
mágneses rajztáblával, mert az is nagy hülyeség.
Carl, te az ecseteddel elcsábítottad és tönkretetted azokat,
akik szerettek téged.
Nem. Kinyitottam előttük a kocsijuk ajtaját, álltam az összes számlát,
- és mindig én cipeltem a bőröndöt. - De egyenlőként kezelted őket?
Nem. Jobban bántam velük, mint magammal.
- Ilyen egy úriember. - Amíg nem váltottál valaki másra.
- Mert a barátnőcskéd hibázott. - Te vagy a hiba!
Szerencséd, hogy művész vagyok, és nem egy nő,
aki beolvas egy másik nőnek,
mert lenne mit mondanom.
Bőven lenne.
Már nem vagy művész.
Carl miatt jöttem ide dolgozni.
És mert nem volt meló a gyorsétteremben.
Pedig ott rövid a munkaidő.
- Micsoda szar alak! - Gyere!
Nem bírtad volna tovább fizetni őt úgy, hogy megmaradjon a csatorna.
Igen.
Néha nincs más választásunk, tovább kell lépnünk.
22 ÉVVEL EZELŐTT
Ha rajtam múlna,
sose szállnál ki ebből a furgonból.
Istenem! Mint a mennyország!
Mit csinálsz?
Megjegyzem minden egyes centimétered,
hogy folyton újraélhessem ezt a pillanatot,
amíg csak élek.
Ahogy kinézel.
És ahogy... Még ennek a karfának a tapintását is.
A hősugárzó duruzsolását.
Érzed ezt a szagot?
- Nem. - Sebváltófolyadék.
Kevés kell a vénlánynak. Nem ereszti az olajat.
Én csak...
azt tudom, hogy sosem felejtem el, amit most érzek, mert...
mindig ezt akarom érezni.
Hadd érezzem, mit érzel!
Az a karfa.
- Mi? - Az a...
Az a karfa.
Igen, ez már én vagyok. Ez én vagyok!
Meg kell kérdeznem valamit, de nagyon nehéz.
Miért nem portrét festettél?
Egy csodálatos arcképpel elkápráztathattad volna Ambrosiát.
- Baromság. - Megfogadtam:
hazavitetem magam, ha nem válaszolsz.
Oké!
Tizenkilenc évvel ezelőtt dr. Bradford Lenihan azt mondta,
a Burlingtoni Művészeti Múzeumba kéne egy kép Vermont legmagasabb csúcsáról,
a Mansfield-hegyről.
Nagyon, de nagyon szerettem volna egy festményt a múzeumba.
És?
Elkezdtem azt festeni.
Hátha épp nézi a múzeumigazgató.
Hadd találjam ki!
Dr. Bradford Lenihannek nem jött be, ahogy lefestetted.
Hát... ennél azért bonyolultabb.
Elmegyek, ha szerinted nem értem meg.
Nem tudom. Nem tudom!
- Hogyhogy nem tudod? - Figyelj... Én nem...
Nem tudom, nézte-e a műsort.
Sose gondoltál rá, hogy felhívd?
Vagy hogy a több ezer képed közül
elvidd hozzá az egyiket a 19 év alatt?
És ha nemet mond?
Egy igazi művész a szívét követi. Mindenáron.
Te egész életedben kerülted a kockázatot, és most elvesztettél mindent.
Mindent!
És kérdeznék még valamit.
Miért nem szexelünk?
- Állítólag csinos vagyok. - Nagyon!
Bejönnél? Gyere!
Az a szép, hogy együtt lépünk tovább.
És ha elkezdek tanítani...
Csak azért vagyok most fontos, mert egyedül én maradtam neked.
Itt az Uberem.
Nem tudom, az micsoda.
A búcsú.
Carl Nargle vagyok, és én foglak tanítani titeket.
Köszönöm.
Figyeljetek, nagyon egyszerű a cél:
segíteni akarok, hogy ami idebenn van,
ráplaccsanjon a vászonra.
Ne féljetek! Ez nem atomfizika.
Nehezebb.
Igaz, hogy Ambrosia is tanít majd minket?
Beugorhat valamikor.
Sosem tudhatjuk, ki csatlakozik hozzánk, vagy hogy merre megyünk.
Úgyhogy csapjunk a lovak közé!
Elnézést, ha félreérthető volt.
Önt is szeretnénk látni.
Köszönöm. Elkezdjük?
Mert ez a vászon nem ragad ecsetet.
Csak jó lenne, ha tudnánk, hogy Ambrosia mikor jön,
mert nem hagynánk ki azt az előadást.
Kérdezhetek valamit?
Ha járnál valakivel, aki nagyon fiatal és gyönyörű...
miért kerülnéd, hogy lefeküdj vele?
Vártam már, hogy mesélsz végre Ambrosiáról.
Rejtély!
Nem, igazából nem...
Tegnap este elvittem Carlnak a festményét, és...
Olyan lehet vele a szex, mint a bicajozás.
Csak ahelyett, hogy taposod a pedált,
előre-hátra mozogsz az ülésen.
Olyan bicajjal még nem mentem ám.
És imádom a bringákat.
Mennem kell valahova.
Most.
Szevasz!
Szia!
Tegnap este elmentél Carlhoz?
Szarul bánt veled!
Megcsaltam.
Szereted?
Úgy érzem, mintha elpazaroltam volna az egész életemet azzal,
hogy nem szerettem mást.
Azt akartam a szádba adni, hogy: „Nem, mert téged szeretlek.”
Mi ez? Nahát, a Mansfield-hegy!
Íme, még egy Mansfield-hegy!
Bocsánat.
Csak egy percet kérek,
és olyan szép Mansfield-hegyet festek nektek,
amilyet még nem láttatok.
Hogy felvág!
Ne!
Ez nagyon jó!
TILOS A DOHÁNYZÁS
Ez micsoda?
A Mansfield-hegy.
Este.
Hogy mennek a dolgok, Carl?
Pöpecül.
Carl, beszélgetett a tanári kar.
Úgy gondoljuk, annak van a legtöbb értelme,
ha kifizetjük neked az egész félévet,
és a mai nappal befejezzük a kurzusodat.
Egyeztettünk a megmaradt hallgatóiddal,
és rábólintottak.
Mind a ketten.
Ez a Fessünk Ambrosiával!
A színek kavalkádja.
Gyerekkoromban a szüleim
azt mondták, a színkavalkád egy kád a szivárványban.
Ma már tudom: szivárványok nem léteznek.
És ha csökken a nézettség?
Tony, itt az idő, hogy elmenjek.
Stúdió.
Szia, Tony, Carl vagyok.
- Carl! - Tony, mi történt a műsorommal?
A tévében már nem mutathatunk dohányzó embereket.
- Tessék? - Pipáztál az összes epizódban.
Nem mehet adásba a Fessünk Carl Nargle-lal!
Az ismétlések sem.
Tony, hív valaki.
Mióta tudod várakoztatni a hívásokat?
PIROS JELZÉSNÉL JOBBRA FORDULNI TILOS
BURLINGTONI MŰVÉSZETI MÚZEUM
Elnézést, dr. Lenihan? Jó napot!
- Mr. Carl Nargle! - Igen.
Minek köszönhetem azt a megtiszteltetést, hogy ellátogat hozzám egy állami kincs?
Nem tudom, hallotta-e, de nemrég visszavonultam.
Írta az újság.
Igen, vagyis...
4274 festményem otthont keres.
Zömében a Mansfield-hegyet ábrázolják.
Nem tudom, ez érdekelné-e önöket.
Mindig keressük a lehetőséget, hogy kiállíthassuk egy mester munkáit
itt, a Burlingtoni Művészeti Múzeumban.
- Remek. - Olyasvalakiét, aki elismerten
nagy hatást gyakorolt a művészetekre,
vagy valami különlegeset képvisel.
Igen. Csodálatos.
Sajnos, pont most festettük le a falakat,
és ezt is büszkén mutogatjuk,
a múzeum saját szépségét.
- Ajánlhatnék valamit? - Hogyne.
Gondolt rá, hogy odaajándékozza a képeket
egy olcsó motelnek vagy egy pénztárcakímélő szállodának?
Az ön képeiben rengeteg a melegség,
aminek nagyon örülnének a megfáradt, kis pénztárcájú utazók.
És legalább felszabadul önnél jó sok hely.
Na igen... van egy saját pajtám. Nem ez a gond... csak...
Mindegy, nagyon köszönöm az idejét.
Dr. Lenihan, pazar a múzeuma.
- Carl! - Igen?
Kérdezhetnék valamit?
Aha.
Mi az a kép az agya mélyén,
amibe belesajdul a szíve,
és ami szétfeszíti a lelkét?
A Mansfield-hegy talán?
Bármi legyen is,
az ilyen képeknek köszönhető,
hogy nem az üres falakat bámuljuk itt, a Burlingtoni Művészeti Múzeumban.
Köszönöm, hogy beugrott.
Mindig remek személyesen találkozni egy vermonti legendával.
Ez nagyon jó.
Mi az a kép az agya mélyén,
amibe belesajdul a szíve,
és ami szétfeszíti a lelkét?
Mi az a kép az agya mélyén,
amibe belesajdul a szíve,
és ami szétfeszíti a lelkét?
Mi az a kép az agya mélyén,
amibe belesajdul a szíve,
és ami szétfeszíti a lelkét?
FESTŐ
Katherine, tudom, talán nem ez a legalkalmasabb pillanat,
de ha most nem mondom el, akkor soha.
A megismerkedésünkkor
szerelemből festettem.
- Aztán megváltozott a fejemben minden... - Szia!
Épp megyek... a tévébe.
Veled mi a helyzet?
Jó is, rossz is.
Tudod, nem tudtam... bocsánatot kérni, amiért...
a hegyet festettem le.
Nem, az egész az én hibám. De befejezném, amit Katherine-nek mondtam.
- Indulnom kéne. - Gyors leszek.
Katherine...
mint tudod, én a képek és nem a szavak embere vagyok,
de bocsánatkérésképpen festhetnék neked...
Vége!
Ambrosia, azt hittem, kedvesek leszünk egymáshoz.
Erre jól az orrom alá dörgölöd.
Nem, úgy értem, köztünk vége.
Képtelen volt belém szeretni, mert...
mindig is téged szeretett.
Hahó, Carl!
Beverly?
Erre nem számítottam.
Várj, öregem! Jövök már. Jövök.
- Parancsolj. - Jó látni a régi barátokat.
Ja. Még nem dobtuk ki a cuccokat.
- Így ni. Ezt ide. - Rendben. Jól van.
Ennek adásba kell mennie, jó?
Rendben. Induljon a főcím! Három, kettő...
Szia! Hol van Ambrosia?
Felhívott, hogy hadd csinálja Carl.
Mondanom kell valamit, és csak így tudom elmondani.
És a tévétársaságnak kétórányi új műsor kell naponta,
úgyhogy indul a Fessünk Carl Nargle-lal! Öt...
Carl, mielőtt bármit is mondasz, tudnod kell: én állítottam le a műsorodat.
Katherine, ha nem csináltad volna, akkor most nem lennék itt.
Üdv! Carl Nargle vagyok, és ez a Fessünk!
Mindig azt mondtam, hogy fessünk szívből,
hogy éljünk szívből. De én egyiket sem követtem.
Ezért a mai napon a 22-es mandarinsárgával indítok.
Miért a 22-es mandarinsárgával?
Nos...
mert mindnyájunk életében vannak olyan pillanatok,
amelyeket szívesen visszahoznánk,
és amikben el tudnánk tölteni egy örökkévalóságot.
Számomra ez a pillanat a furgonom hátuljában jött el.
Egy egyedi készítésű, kinyitható kanapén
egy nővel, akit alig ismertem.
Hali! Itt Ambrosia. Miért nem a műsoromat nézed?
Csak viccelek. Tedd, amit kell!
De tudjátok, mit?
Ez egy tökéletes emlék.
Viszont amik tökéletessé tették,
azok a közös tökéletlenségeink voltak.
Burlingtoni Állami Tévétársaság.
Jó, hogy Carl visszatért...
Igen, jó hogy Carl visszajött. Kérem, tartsa. Állami Tévétársaság.
Már nem félek megnézni a Fessünk!-et.
Egyetértek. Carl festményei nem olyan ijesztők, mint Ambrosia képei.
Kérem, tartsa. Állami Tévétársaság.
Carl ellopta az újságomat.
Igen, tudunk az újságlopásról.
Kérem, tartsa. Állami Tévétársaság.
És...
a sebváltófolyadék szaga.
Pedig kevés kell a vénlánynak. Nem ereszti az olajat.
Ambrosia?
Nem. Bocsánat. Katherine?
- Itt Brian Hoffman. - Üdvözlöm! Elnézést.
- A csatornától Albanyból. - Persze. Üdv, Brian!
Én... én... éppen...
Pont most pakolom össze a cuccaimat,
és alig várom a hétfőt.
Mi is,
csak újra megnéztük az önéletrajzát.
Tényleg nincs egyetemi diplomája?
Mert az az igazság, hogy ha egész életedben...
a tökéletes képet akarod megfesteni,
akkor lemaradsz az életed legjobb pillanatairól.
Velem így történt.
Köszönöm, hogy végre különleges helyre kalandoztatok velem,
Carl Nargle-lal.
Óriási! Remek! Visszakapod a műsorodat!
- Bármit! - Nem.
- Csak fess tovább! - Nincs már mit megfestenem.
- Carl! - Kösz.
- Carl! - Viszlát!
- Carl! Carl! - Kösz.
Ha visszajössz, kirúgom Ambrosiát.
Amivel persze csak viccelődöm.
Mindig. De nem is igaz.
Figyelem, jön a Fessünk! sztárja!
Ambrosia...
Jön...
Üdv!
Tony vagyok.
Megmutatok önöknek egy teljesen új festőtechnikát
a következő egy óra 31 percben.
Legyen még itt... pár ember...
akik a medvét nézik.
Medvét még nem festettünk, igaz?
Persze most nincs itt medvéhez való színem,
úgyhogy marad a...
Fess szívből, élj szívből!
- Megfogadta a tanácsomat. - Na, hogy megy?
Ezt meg kéne nézned.
Kaphatnék egy kis vizet?
Így ni. És ez itt egy...
Minden rendben?
Mi a helyzet, Gázpedál?
- Egy négyeset kérek. - Tessék?
A négyes számút a képről.
Azt 1979-ben tettem ki. A villanyborotva mellé adták.
Mielőtt kérted, nem is tudtam, mi a 12-es.
Ahogy most sem tudom, mi a négyes.
Én sem tudom.
De kérem.
Üdv, Carl Nargle vagyok.
Nem hittem, hogy valaha is ezt mondom, de jobban festesz.
Valahogy mégiscsak sikerült!
Mindig mellettem állsz, Syd. Kösz.
Reuben, mivel tartozom?
A cég ajándéka.
Megkaphatom?
- Mit? - A hajamat.
Na, az már nem lesz ingyen.
Csak viccelek!
Persze hogy megkaphatod.
Várj csak!
Muszáj lazítanod valamivel.
Nem.
Nekem a festés ad szárnyakat.
Ez orvosi marihuána, és neked orvosság kell.
Meg egy kis gumicukor, ha fel akarnál pörögni.
Csak előre, Carl! Mindig csak előre!
Mindig, Syd.
Egy életen át aggasztanak minket a legmagasabb csúcsok,
a legnagyobb sikerek és hogy mit hagyunk majd magunk után.
De egy ponton rájövünk, hogy az egésznek semmi értelme,
ha nincs mellettünk, akit szeretünk.
Miért vagy még itt?
Carl!
Carl? Carl?
Carl!
A Burlingtoni Művészeti Múzeum akart egy festményt a Mansfield-hegyről
19 éve, és én egyetlen képemet sem mertem megmutatni nekik.
Kíváncsi vagy, miért?
- Mondd el odakint! - Nem.
Mert az életem szerelme félrelépett
a vermonti futárcég egyik csődörével,
és mert nem bírtam elviselni, hogy nem vagyok igazi művész.
Carl, ez nem jelenti azt, hogy nem vagy férfi.
- Csak... - Van nálad csipsz?
Csak... Nem azt jelenti, hogy nem vagy igazi férfi.
- Elkövettem egy hibát. - Nem. Annyit nem, mint én.
Mégis hány testrészt dedikálhat egy férfi?
És drogoztam is. Ami sosem jó válasz.
- Gyere, Carl! Menjünk! - Van csipszed?
- Vagy nincs? - Nincs nálam csipsz.
Ég a pajta. Mennünk kell.
- Kockáztatod értem az életed. - Kockáztatom.
Bizony.
- Isten veled, szerelmem! Viszlát, szívem! - Menjünk! Gyere!
Húzós egy este a Mansfield-hegynek!
Mit vettél be, Carl?
A nagy M-et. Marihuánát.
De semmi bajom. Tényleg. Miattam ne aggódj!
Csak azt hittem, jobban bírod.
- Amennyi farmert hordasz. - Nem.
Syd és Reuben erőltették rám.
Elszívtam, aztán megettem az összes gumimacit,
pedig nem is szeretem. De kutya bajom.
- Csak mintha lángolna minden. - Carl, hol a mai festményed?
Berohantál a tűzbe, hogy megments, te butus!
A Tragacsodában van?
Megőrültél.
- Ez már teljesen biztos. - Na jó.
Katherine, őrült vagy.
Találok csipszet a kesztyűtartóban?
A fenébe!
Én is őrült vagyok ám.
Az igazi Carlt láthatod ma este.
Oké. Rendben.
- Figyelj! - Tragacsoda hogy van?
Ég. Indulnunk kell.
A Mansfield-hegy? Ne már!
Tökéletes.
Menj onnan!
Menj már onnan!
Carl...
Az állam északkeleti részén a legjobb tejtermékeket
a Jerral tej- és sajtkereskedés kínálja.
Tejben-sajtban fürdetjük a vásárlókat
már 46 éve, és...
Mindenhol a tűz a fő hír.
A CNN-en?
A helyi híradóban.
Mikor utazol?
Nem megyek.
Az asszisztensi állást ajánlották fel, mikor rájöttek, hogy nincs diplomám.
Nem fogadod el?
Nem alkuszom meg többé.
Hé, várj csak!
Újabb hír Carl Nargle-lal kapcsolatban.
Egy ismeretlen rendőrségi forrás arról tájékoztatta a híradót,
hogy Carl Nargle DNS-ére,
pontosabban nagy mennyiségű hajára bukkantak a tűz helyszínén.
A festményei ugyan mind elégtek, de legalább a fürtjeivel
emlékezhetünk majd Vermont kincsére.
A kincsekről szólva, minden gyerek örül az ajándékoknak.
Hat szerencsés kisgyereknek ajándékot...
Carl Nargle halott.
Úgy bizony.
Jó reggelt!
MEGHALT NARGLE
Hány Nargle-juk van?
Eredetileg grafikai munkákra vettek fel.
Nem csak arról a cikkről van szó,
amiben ön megkérdezi egy újságírótól, lefeküdne-e Carllal.
Ön vezetett két festőműsort is,
és felettébb rosszul.
De jelentősen csökkentek a költségeink. Annyian felmondtak.
Ez azért jó hír. Pillanat.
Burlingtoni Állami Tévétársaság.
Anthony!
Bradford Lenihan vagyok.
Őszinte részvétem Carl Nargle miatt.
Na igen, nem könnyű ez a nap.
Rövid leszek.
Nemrég beszélgettem Carllal arról, hogy kiállítanánk a múzeumban.
Minden elégett a tűzben.
Tehát a megmaradt Nargle-képek
igencsak értékesek.
Ja.
A Burlingtoni Művészeti Múzeum gyűjteménye nem lehet teljes
legalább egy Nargle-kép nélkül,
aminek hajlandók vagyunk megadni az árát.
Megtaláltam!
Anthony, ugye van önnél egy kép?
A MÚZEUMÉ LETT AZ UTOLSÓ ISMERT NARGLE-KÉP
Gazdaggá tette Jennát.
Mindnyájatokat gazdaggá tett.
Aha.
Bemegyünk?
Igen.
Gyere!
- Bár halott volnék! - Nem lesz semmi baj.
Illetlenségeket mondok, mikor feszengek.
Szia! Mandy vagyok, Ambrosia anyukája.
Szia!
- Ő a nagyi. - Beverly Brown?
A nagyiddal iskolatársak voltunk.
Induljon a főcím!
Kapcsold az egyes kamerát!
A ma délutáni utolsó vendégünk a Fessünk! új műsorvezetője.
- Kérem, üdvözöljük Maryt. - Az egyik házigazda vagyok, Donald.
Örömmel jelentem be,
hogy Wendy, az új igazgatónk jelentős támogatásával,
valamint az új grafikai vezetőnk, Tony műszaki boszorkányságainak köszönhetően
a Burlingtoni Állami Tévétársaság digitálisan eltüntette
Carl Nargle pipáját a festőműsorokból.
Így már mindörökké nézhetjük, ahogy Carl kalandozni visz minket.
És induljon a bejátszás!
Jöhet bármi a pörköltömbe, én bizony megeszem.
Imádom a jó pörköltet.
Írjátok meg nekem nyugodtan a kedvenc pöriteket!
Mindig jó...
hallani az emberekről odahaza.
A csodálatos...
technika.
Igen.
EGY FAHÁZBÓL, VALAHONNAN FENTRŐL, A HEGYEKBŐL
Tudod, ez mennyit ér?
Aha.
- Oké? - Igen, persze.
Mit gondolsz, hol van ő igazából?
A mennyországban.
Igen.
Hát itt van! Marcy kisasszony.
Mit tartogatsz ma a számunkra, öreg barátom?
Úgy néz ki, valaki túlórázott.
Hoztam kaját.
Grilleznél egyet?
Már be is gyújtottam.
Milyen volt a suli?
Kusza és borzalmas.
Sok-sok éve figyelmeztettelek.
Mondhatok valami nagyon fontosat?
- Igen. - Ha már örökre itt maradok,
gondoltam, lehetne kábeltévénk.
Hát, tudod,
annak, akiért egy jó szederbokor rajong,
nem hiányozhat a kábeltévé.
És egy videomagnó?
Ha megnézhetnék egy filmet, amíg nem vagy itt,
attól még különlegesebbé válna ez a helyünk.
Nekem így is elég jó.
Hogy tetszik?
Legyen piros a lufi!
Oké.
És ha inkább egy kislány volna?
Tetszik.
Ígérd meg, hogy nem leszel újra híres!
Nem Carl Nargle-ként fogom szignózni.
Ő meghalt egy pajtában.
Írd alá úgy, hogy „Pajti”!
Pajtszky.
Kampecky?
- Nebaszky. - Baszky.
Baszky.
PÖRI
Feliratok magyar szövege: Gelléri Péter