NETFLIX UVÁDÍ
Slyšel jsi to?
Dneska se hraje. Obchůzku udělají až pak.
- Ale já něco slyšela. - Žádné ale.
Prosím, dost.
Co to děláš?
- Vy to neslyšíte? - Ne, neslyšíme.
Jako nějaké zvíře.
To byl můj song.
- To zvíře jsem já. - Přestaň. No tak, nech toho.
Co je? Kam jdeš?
- No tak, Nat. Kam jdeš? - Vrať se.
Byl jsem na záchodě. Pojď dál.
Chceš ještě kuře?
- Ne, díky. - Určitě?
Jako dezert mám jogurt.
Ne, Alberte. Mám dost.
Vážně?
Ach jo.
Nechte to. Já to sklidím.
Určitě?
Děkuju.
Vím, že je to pro tebe najednou spousta informací.
Zažil jsem horší věci.
Ve vězení?
I jinde.
Taky v Thajsku.
Tréninky thajského boxu nejsou sranda.
Proč jsi tam jel?
Moc to nechápu.
Protože když tě takhle vidím…
je těžké představit si to násilí.
Četl jste mou knihu, ne?
Jasně, četl, ale není v ní všechno.
Začíná to v dospívání.
Není v ní nic o tvém dětství a sám víš, že dětství je důležité.
Dětství si moc nepamatuju.
A o všem ostatním víte.
Jo, ale když vyprávíš příběh, je to jiné.
To mě velice překvapilo.
Že vyprávět svůj příběh je osvobozující.
Chceš to zkusit?
O co vám jde, Alberte?
Nejde mi o nic.
Jen mě to zajímá. Nic víc.
Fajn.
Začalo to, když mi bylo 14 nebo 15.
Potřeboval jsem rozbíjet věci a pak taky obličeje.
A to se líp dělá s lidmi, co to chtěli stejně jako já.
Vykašlal jsem se na školu.
Mámě to zlomilo srdce, protože jsem byl chytrý.
A jel jsem boxovat do Thajska.
Šlo ti to?
Moc ne.
Dávat rány je jedna věc, ale jiné je dostávat je.
Jenže o tom to je.
Ale pro vás je možná těžké to pochopit.
Trénoval jsem tři roky nedaleko Chiang Mai.
Když mě omrzelo dostávat rány, vrátil jsem se.
Chodil jsem na různé brigády.
Začal jsem dělat barmana a bavilo mě to.
Noční život, holky, chlast… Líbilo se mi to.
„Jediný výkřik a můj život byl náhle v plamenech.“
Tu větu si pamatuju z tvé knihy.
Byly tři ráno, uklízel jsem bar a slyšel jsem někoho křičet.
Tak jsem šel ven.
Chlap tam dorážel na holku.
Byl mi povědomý. Jen další sráč.
Ale ji jsem neznal, tak jsem zakročil.
Dobře jsi udělal.
Sráčů je všude plno.
Naštěstí existujou i chlapi jako my.
My dva jsme každý jiný.
Máš pravdu. Je to něco jiného. Promiň…
přerušuju tě. Pokračuj.
Povídám tomu chlapovi, ať se zklidní.
A on se nezklidnil. První chyba.
Zjevně se chtěl rvát. Pil jsem, takže já chtěl taky.
A pak bum! Vrazil mi první.
Neví, s kým si zahrává.
Jednu mi vrazil a já byl na řadě.
Dal jsem mu na solar a on se skácel k zemi.
A on vstal, idiot. Druhá chyba.
Dal jsem se do něj. Jedna rána, druhá, třetí…
Nevím, kolik jich bylo.
On skončil na měsíc ve špitálu, já na devět měsíců v base.
Přísný trest, ale…
Soudce řekl, že jsem to v té situaci přehnal.
Asi mi to zachránilo život.
Ve vězení jsem přestal pít a hlavně začal psát.
Měl jsem papír a všecko jsem si zapisoval.
Šlo to ze mě samo.
Zázrak.
Dával jsem si bacha. Po půl roce jsem se vrátil do toho baru.
A ona tam byla.
Šla ke mně. Nekecám.
Sleduju ji…
Je krásná, chytrá…
Je jiná.
Laskavá.
Laskavost je důležitá.
Nikdo mě nikdy tak neobjal.
A ta holka je Nora.
Milovala mě a věřila ve mě.
Představila mě mému vydavateli a…
jedno vedlo k druhému
a z Adriena Wincklera je Mody.
Tady to máte.
Promiňte.
Od té doby, co mi vzali žlučník…
Dneska asi nic dohromady nedáme.
Promiň, žes sem jel zbytečně.
Ale peníze si samozřejmě nech.
To jsem předpokládal.
Lehněte si.
- Pomůžu vám. - Nech toho.
- Pomůžu… - Ne, sakra! Řekl jsem ne!
Omlouvám se.
Radši se o sebe starám sám, dokud to zvládnu.
Jestli chceš, přespi tady. Je tu spousta pokojů.
A zítra můžeme začít hned ráno.
Zítra nemůžu. Ozvu se.
Kde jsi?
Venku, Tam, kde jsem měl čekat.
Čekám tady deset minut.
Dobře, už jdu.
Díky, žes přišel.
Měl přijet Nicolin syn, ale nakonec nemohl.
Jo, promiňte.
- Jsem ráda, že jsi tady. - Dobře. Jdeme.
- Které patro? - Šesté.
Normálně to děláme, když je manžel pryč, ale tenhle je furt doma,
takže tam asi bude.
Děláš to často?
Aspoň jsi mi to mohla říct.
Prostě jde o to, že často platí,
že když je u toho chlap, bývá to klidnější.
Jak to myslíš?
Ukážeš se mu, ale nezasáhneš.
Drž se stranou a žádné násilí, ano?
Za koho mě máš?
Nechci, abys měl kvůli mně problémy s podmínkou.
- Podmínka mi skončila před pěti lety. - Jo, ale víš, jací jsou…
- Kde to je? - Pojďte.
Tohle je to patro. Připravená?
Je tam?
Neboj, bude to v pořádku. Jen se držme plánu, ano?
Tak dobrá. Jdeme na to.
- Ano? - Dobrý den, pane.
Je tady Jennifer?
O co jde?
Co to děláš?
- Co to děláš? - Nechte ji.
Co jste zač?
Ty je znáš?
Půjdou s námi. Nechte ji projít.
- Jdou s námi. - Nelez mi do bytu!
Jsem tady. Co uděláš?
- O co ti jde, čuráku? - Co s tou pálkou?
- Adriene! - Povídáme si, mami.
- Tak co s ní uděláš? - Vypadni!
- Dáš mi ránu? - Milej. Přišel s maminkou.
Ne, Adriene! To stačí!
- Zhoršuješ to. Dost. - Poslouchej maminku.
Pane, Jennifer jde s námi a konec diskuze.
Jasné?
Zavolá vám a promluvíte si,
ale teď ustoupíte a necháte ji projít.
Prosím.
Pojď.
Chceš odejít?
Mluvím s tebou.
Chceš odejít, nebo ne?
Když chceš, tak běž.
Rozhodni se!
Už tě nikdy nechci vidět.
- My dva jsme neskončili. - Jo.
Zmrde.
Takže už můžu jít?
- Promluvíme si. - Jasně. Dej mi pokoj.
Díky.
Ahoj Adriene.
Neškleb se.
Neškleb se, sakra!
- Co to děláš? - Jdeme.
- Jsi v pořádku? - O co ti jde, sakra?
Přestaň!
Kurva!
Jsi v pořádku?
- Tys pil? - Jo.
Co je ti do toho?
Uvědomuješ si, cos udělal?
- O co jde? - Nehraj si na neviňátko.
Myslíš, že nevím?
Ty esemesky? Osahávání? Za koho mě máš?
Co tím myslíš? O co ti jde?
Jde mi o to, že podle tebe o nic nejde!
Nebudu tě donekonečna chránit před chlapy!
Vždyť je to Alan.
No a co? Ty to nechápeš, že ne?
- Co nechápu? - Je to chlap!
- Je to chlap, kurva! - Každý chlap není zlý!
Přestaň! Už toho mám dost!
Alana si vyřeším sama, jasný? Vyřeším si to!
Nejsi můj spasitel. Jsi můj přítel, proboha!
Žárlivost bych chápala.
Ale chlast a násilí není v pořádku, sakra.
Nemůžeš do toho zas spadnout, Adriene.
Já to neustojím. Věř mi.
Protože taky nejsem tvůj spasitel. Přestaň! Nebreč. Dost.
V koupelně jsme si řekli pravdu. To bylo dobrý, kruci.
Nic si nedlužíme, lásko.
A takhle je to skvělé, ne?
Nech toho.
Promiň.
Přeskočilo mu? Proč tu spí?
Somráku, jsi na soukromým pozemku.
No a co?
Poradím ti. Zavolej si sociálku a vypadni.
- Tak jo. - Směješ se?
A co když tu zůstanu?
- Nakopeme ti prdel. - Tak jo.
Dost. Já ho znám.
- Kamarádíš s takovou špínou? - Zmiz, Kyliane.
Běžte pryč.
Šmejde.
Co to má být?
Pěkná teplákovka.
Už rozumím.
Objevíš se, jen když se napiješ.
Lepší než nic, ne?
- Zas hraješ tu svou hru? - Ne.
Ne.
Brzo to skončí.
Co skončí?
Všecko.
Všecko, co dělám.
Co musím dělat, protože na to všichni serou.
Život, tenhle průser, všecko. Brzo to skončí.
Čekám na potvrzení, ale cítím to, Mathildo.
Jen jsem chtěl, ať to víš.
Možná existuje posmrtný život.
Dobře a…
Jak si ho představuješ?
No…
Těžko říct, protože jsem jiný život nezažil.
Budu v něm i já?
To záleží na tobě.
MÁM VÝSLEDKY Z ODPADKŮ… ZAVOLEJ MI.
Musím jít. Martin je sám.
Takže…
Takže asi nashle v posmrtném životě.
Jdu do hotelu.
Musím pracovat o samotě.
Na všech odpadcích jsou stejné otisky,
takže nejspíš majitelovy.
Při srovnání s těmi ve zprávě
z místa činu z roku 1972 se shodují.
Jak moc?
Je to 90% shoda, takže rozhodně ten samý chlap.
- Jsi tam, Carrele? - A co DNA?
To ještě nemám. Pošlu ti mail.
Ale aby bylo jasno, tohle je naposled, jo?
Jasně, naposled.
To je ono. Pozor na nohy. Lepší.
To mě poser.
Dámy a pánové, naše hvězda,
geniální boxer,
nejlepší z nejlepších,
Adrien Winckler.
Co tě přivádí?
Říkal jsem si, že se musím zastavit.
Jak to jde?
- Tak pojď. - Převleču se.
Super.
Tak pojďme zpátky.
Mami?
Dobrý den. Dovolali jste se Albertu Desideriovi.
Po zaznění tónu zanechte vzkaz.
Alberte, tady Adrien. Můžeme se zítra sejít?
Teda doufám, že už je vám líp…
ale musíme pokračovat.
Tak jo. Zavolejte mi.
- Měj se. - Čau.
Spi.
Všechno dobře dopadne.
Dobře to dopadne. Slibuju.
Musíš spát.
Líbí se ti to?
Moment, jdete moc rychle.
Ztratil jsem se. Který je to rok?
1978.
Nebyl rok 1978 ten pumpař v Baskicku?
Jak jsem říkal, vzali jsme si další týden dovolené.
Solange byla po druhém potratu unavená,
tak jsme odjeli. Už chápeš?
Jo, chápu.
Jo, ale musíš držet krok, Adriene.
Nevypadáš dobře. Co se děje?
Nic, jsem v pohodě. Pokračujeme?
Sol?
Pojedeme, Sol?
Každé jeho oko má jinou barvu.
Nemůžeme ho tu nechat.
Ne, Alberte.
To neděláme.
Čekáte někoho?
Ne.
Půjdeš otevřít?
- Dobrý den. Je tu Albert? - Ano.
- Nastyo! - Alberte!
Já sliby plním.
A když mám schůzku blíž než 100 kilometrů odtud,
zastavím se tady.
Taky svůj slib plním. Pořád žiju.
Přesně tak.
Ten tvůj kamarád mě vylekal.
Myslela jsem, že je nový majitel.
Představím vás.
Tady ten fešák je Henny, umělec z Izraele.
A nerozumí francouzsky ani slovo,
takže je jedno, co říkáme.
To je Adrien.
Tvůj tajný partner?
Ne, je to syn jednoho starého zákazníka ze salonu.
Nevím, jestli dobrý v posteli, ale dej pozor. Francouzsky umí.
- Jo? - Těší mě, Adriene.
- Zdravím. - Jsem Nastya.
- Těší mě. - Ahoj.
- Chutná ti libanonské jídlo? - Jo, chutná mi všechno.
- Super, protože jsme vykoupili večerku. - Aha.
Přineseme to jídlo z auta.
Nechceš jiný, novější?
- Ne. - Ukážu ti pár nových a vybereš si.
Říkám ne, díky. Tenhle tu zůstane navždy.
Tak jo.
To je můj první.
Byl vlastně… víš, ne?
Je to obráceně.
Takže to je Nastya.
Aha.
V příběhu se měla objevit později. Co už…
Na zdraví.
Moje první sólová výstava byla v Arrasu, ne v New Yorku.
Ale bylo mi 20… nevím, možná 25.
Ze všeho mi šla hlava kolem.
Na vernisáži jsem se styděla. Celou dobu jsem mlčela.
Jo, opravdu umí být stydlivá.
A všichni v galerii říkali, jak je to úžasné a odvážné a takové kecy.
A najednou vidím prcka, co si vzadu prohlíží malby.
Jinak.
Nějak strašně zvláštně.
Jak že ses tam dostal?
Nějak neplánovaně. Šel jsem po ulici
a viděl nápis Galerie,
tak jsem vešel.
V životě jsem v galerii nebyl.
Asi mě tam něco přitáhlo.
Něco temného a bizarního.
Chodil každý den.
Chodil po galerii, prohlížel si obrazy…
Ale byl jiný než ostatní. Měl v očích něco…
Ten pohled se nedá popsat.
Tak jsme si začali povídat
a pak to byla láska na první pohled.
Láska na první pohled. Jako bysme se znali celý život.
Nevěděl jsem, že jsi taková citlivka.
- No jo. - Že jo?
Máš pravdu. Co se to se mnou děje?
Pravda je, že byl první, kdo si kdy koupil moji malbu.
Tamhle tu.
A já…
A v tu chvíli jsem byla bez peněz.
Totálně švorc. Fakt mi zachránil život.
Pak už mi vždycky pomáhal, když jsem byla ve sračkách.
A to mě zachránilo.
Takže…
Takže šlo v podstatě jen o prachy.
Už to dává smysl.
Kouříš, Adriene, že jo?
Protože on nechce ani drogy, ani alkohol,
ani maso, ani cigarety.
Kdyby nebyl tak nadaný…
Každopádně…
Potřebuju parťáka na kouření.
Jo, kouřím. Miluju kouření. Je to moje vášeň.
- Tak jo. - Jo.
Jdeme?
Pojďme ven.
Hned jsme zpátky.
Takže jsi cocu.
Zradila tě.
Knížky nečtu. Teda beletrii nečtu.
Vážně? Proč ne?
Nemám ráda příběhy.
Jen přikrášlené lži, víš?
„Pravda je podivnější než fikce…
ale ještě podivnější jsou lži.“
Philip Roth.
- Roth? Aha. - Roth.
Jsi ten typ, co má rád citáty?
- Ani ne. - Opravdu?
Nevím, co mě to popadlo.
Jasně.
Nikdo není dokonalý.
Kde žiješ?
Všude možně. Kočuju.
Teď budu bydlet v Roubaix. Je tam rezidentní program pro umělce.
Pozval mě X Magin.
- Kdo je to? Toho neznám. - Tetovací salón.
- Máš na ně ještě místo? - Mám spoustu místa.
Ale mě tetovat nebudou. Tetovat budu já.
- Aha, takže i tatérka. - To jsem já.
Zbožňuju to.
Kreslím od malička,
ale když jsem objevila kůži, změnilo mi to život.
Představ si, že bys pokaždé, když zmáčkneš písmeno na klávesnici,
někoho okamžitě zranil.
To by sis dobře rozmyslel, co napíšeš.
Víš, jak to myslím?
A měníš lidem těla.
Žádné pozérské intelektuální sračky.
Tím myslíš mě?
Tak to děkuju.
Když jsi otevřel a uviděl jsi mě, co tě napadlo?
Potetovaná holka, co? Jo, nebo ne?
Ne.
- Ne? - Ne.
Tak co sis myslel?
To je fuk.
Aha.
Musíme jet, kotě.
Dobře.
Takže to znamená…
že náš rozhovor musíme dokončit jindy.
- Měj se. - Ahoj.
Tak jo.
Brzo zas přijedu.
Dobře. Ale brzo.
Syn starého zákazníka?
A co jsem měl říct? Pravdu?
Pravda je pro tebe, Adriene.
Jen pro tebe.
Dobrá, zpět do práce.
A tak jsme si to dítě odvezli.
Kdyby nás někdo viděl, myslel by si,
že jsme krásná rodina.
Kolik dítěti bylo?
V dětech se nevyznám.
Nevím. Šest měsíců? Rok?
Asi něco zapomněli. Zajdeš tam?
Dobrý večer.
Jsem Yves.
- Těší mě. - Adrien. Taky mě těší.
Bydlím v tamtom domě.
Takže jsem soused.
Albert chtěl přinést nějaké nářadí.
Jasně. Pojďte dál. Je uvnitř.
- Děkuji. - Není zač.
Yvesi!
Pojď dál, starý brachu. Pojď.
- Já to nebyl. - Co?
- Tvoje vousy! - Aha, jo. Oholil jsem se.
A proč? Kdys je oholil?
To už nevím.
Byl to takový nápad před třemi týdny.
- Vypadáš mladší. - Vážně?
Co chceš?