СЕРІАЛ NETFLIX
Таке не щодня побачиш.
Взагалі не хочу таке бачити.
Подивися на його серце.
Низхідна аорта вдвічі більша за стандартну.
І за серцем є третя легеня.
Круто.
Шкода, що нам довелося його вбити, аби це побачити.
Нам? Це все ти, Скубі-Ду.
-Я не навмисно. -По шиї не скажеш.
Боже.
То окрім всього, я ще й канібал.
Авжеж, ні.
-Тільки людина може бути канібалом. -Ви сказали, що ми люди.
Я сказала, що фактично.
Якщо ми не люди, хто тоді?
Ви…
Я гарно провела час Я погано провела час
Вулкан кокаїну Я залізла на нього у своїй фантазії
Хто ці люди? Чому вони про це розмовляють?
Ти занадто вправний У втягуванні мене у проблеми
РАНІШЕ
Щоразу, як ти в моїй голові
Я думаю про ніж під моїм ліжком
Не віриться, що я не мертва
Але я не мертва
Не вмирай
Бо я не мертва
Я не мертва
Музика — це магія.
«Бікіні Кілл» допомогли витримати католицьку школу.
Альбом «Хоул» «Селебріті Скін» — кинути першого та третього хлопця.
ТІЛЬДА
Броуді Далл піднімає рівень адреналіну.
Музика — ковдра, яка мене зігріває.
Це прапор, який я піднімаю, коли руйную барикади.
Вона піднімає мене над собою та змінює погляд на світ.
Через неї я знаю, Бог є.
Отже…
тому, щоб «Ічі Ніплс» поділилися цією магією
з вашою аудиторією, нам потрібно імпортне пиво у гримерці.
З радістю чекаємо на тури з вами.
О, моя королево!
Ну, це ж не райдер, як в Каньє.
Мені краще імпортний лагер, ніж коньяк та кокс.
-Люба, ти льодяна. -Пусте.
-Забула про свої пігулки? -Це пігулки про мене забули.
Наступної партії ще немає. Я розтягую ці.
Так, але…
Ти холодна, як…
Холодна, як утоплениця.
Я — льодяна королева, коли веду перемови. Тому зігрій мене.
Батьки ніколи не хотіли, щоб я йшла їхнім шляхом.
Батько був чемпіоном каларіпаятту, але він не хотів, щоб я цьому вчилася.
«Сієтл Таймс» написали, що мати робить найкращі багети у місті,
але вона ніколи не тягнула мене на кухню.
АББІ
Батьки хотіли, щоб я знайшла щось своє.
І я знайшла науку.
Бо наука — це справді кінцевий кордон.
-Не вірю, що ти це їм написала. -Чом би й ні? Це правда.
Це відчай.
Ще б сказала, що страждаєш від нещодавно знайденого синдрому.
«Страждала». У минулому. Це є у наступному абзаці.
Гей. Плюнь на неї. Я думаю, це чудовий лист.
Він як ти. Палкий, чесний, реальний. В Оксфорді ідіоти, якщо тобі відмовлять.
-Дякую, Поле. -Оксфорд.
Яке марнування часу.
Якщо хочеш ідеальні досліди, вступай до Флаксу.
Біогенетика державної оборони.
-Це Блеквотер біогенетики. -Це Оксфорд.
-Вже? -Навряд чи новини гарні.
Хочуть провести співбесіду!
Якщо впораюся, переїду до Англії.
Доведеться відключити інтернет та струм.
І пожертвувати той диван.
Спершу тобі треба пройти.
Ще доведеться замовити ліки на нову адресу.
Хай перепишуть рецепт.
Ні. Їх так просто не знайти.
Це через мого брата Алехандро. Він був великим фанатом коміксів.
Тому я виріс, поглинаючи «Ель-Пуерто», «Сонамбуло», «Вепон Тех-Мех»,
«Ягуар».
Я обожнював їх.
ХУАН
Та потім я захотів розширити горизонти.
Ну, Алехандро це не вразило.
Він вважав, що Марвел, ДіСі чи манга не зможуть навчити мене про себе,
про те, звідки я.
Я сказав, я — універсальний громадянин,
а він мені: «Ні, ти універсальний ідіот». Отже…
Я просто читав їх мовчки.
А потім нахлинуло життя та інші речі.
Він не помилявся.
У тих коміксах, на яких ми зростали,
був цілий світ, і його треба було дослідити.
Тому я створив Шуга Скалл.
Крутого приватного детектива і борця...
Голова котрого — цукровий череп.
Так. Думаю, Алехандро сподобалося б.
Ти це створив?
Створив, написав, намалював олівцем, «на чисту» чорнилами, і літери теж.
Але, що я хочу знати, м-ре Руіз…
«Руїс».
Де ви це роздрукували?
Тут у нашому інституті?
На нашому обладнанні, нашим чорнилом, на нашому папері?
-Скільки примірників ви надрукували? -Цього видання?
Ну…
Десь 2000.
Дві тисячі?
Цього видання? А скільки ви їх випустили?
Лише 11. Та й примірників було набагато менше.
Попит з'явився з відгуком після Комік-Кону.
Більше ви не зловживатимете майном.
Інститут мистецтва Сієтла —
це не мінімарт для низькосортних каракуль.
Я дам вам п'ять відсотків прибутку.
-Двадцять. -Десять.
Десять.
М-ре Руїс?
Все гаразд?
Так, все чудово.
Чудово.
Просто трохи запаморочилося.
Прийміть це деінде.
-Так. Дякую. -Ага.
Бо диплоїдів задавили кількістю поліплоїди.
Бо диплоїдів…
Задавили кількістю…
-Поліплоїди! -Поліплоїди!
Це дурний жарт.
Ні-ні. Факультету біогенетики потрібна крапля гумору.
О, міс Сінгх, ви — ковток свіжого повітря.
-Ви дуже вражаючі. -Дуже вражаючі.
-Хочу сказати першою… -З радістю буду вашим куратором з диплому.
Я сказав перший.
Гарете, будь ласка. Питання у тому, кого обере Аббі.
Їй потрібна жінка-куратор.
Та, хто знатиме про страждання, на які чекають жінку у науці.
Він би ніколи тебе не зрозумів так, як я.
Це дуже мило з вашого боку.
Я відійду на хвилинку?
-Куди ти? -До вбиральні.
-Вона моя. -Нікуди ти не підеш.
-Пробач. -Можна?
-Ще раз вибачаюся. -Мені треба…
Пробач!
-Я пробачу все, що побажаєш. -Що?
-Аббі! -Аббі.
-Дозволь тобі дещо сказати. -Відчепися!
Аббі, чекай!
Гарете, ти здурів?
В дорозі В дорозі
Час рухатися Лажати, веселитися
Згадаєш мене, коли це станеться
Я побігла, як шалена собака
Наплювати як, наплювати нащо
Наплювати, жива чи мертва
Середній палець у повітря
Ніколи не зупинюся, доки не отримаю
Це не для тебе
Твоє серце розуміє, що це неправильно І це правда
Ти знайшов не таку, як я
Застряг між спогадів та…
Що з нею таке?
Наплювати як, наплювати нащо
Наплювати, жива чи мертва
Середній палець у повітря
Горю на 40
Я намагалася й намагалася
Що таке?
Наплювати як, наплювати нащо
Наплювати, жива чи мертва
Середній палець у повітря
-Що це було? -В неї був важкий вечір, Роуз.
-Буває. -Як на Бамбершуті.
Трясця. Стули писок, Саймоне. Що, як вона тебе почує?
-Вона всередині. -Закінчуй завантажувати.
Ще.
Знаю, все погано, але це не тягне на бурбон.
Брехло.
Всі думають, що це повторення Бамбершуту?
«Тільда злякається та облажається в останню мить».
Тупорилий Саймон. Казав же йому мовчати.
Припини. Не треба бути генієм, щоб знати про що думають йолопи.
Це не буде повторенням Бамбершуту. Так?
Ще.
-Не думаєш, що тобі досить? -Я досі тебе чую. Тому ні.
Ми підемо.
Не чекай.
Виглядаєш як гівно.
Логічно. І почуваюся як гівно теж.
Ще не отримав свої пігулки?
-Скільки днів пройшло? -Три.
-Подзвони у клініку. -Вже намагався. Двічі.
Не відповідають.
Ти сам сказав, що не можна пропускати навіть одного разу.
Все буде добре.
Ні. В тебе лихоманка. Ходімо. Я вкладу тебе у ліжко.
Ти дуже добра.
Пильнуватиму, доки не стане краще.
-Вибачаюся. -Гарний арт.
-Мені подобається композиція. -Дякую.
-Що за професор мистецтв? -Думала, ти запросив.
Хуане?
Любий?
-Доброго ранку, люба. -Раненько ж ти встав.
Так, наснився божевільний жах. Він мене й розбудив.
Я хотів сходити за кавою.
Хочеш як завжди? Потрійну, білу з мигдалевим молоком, так?
Не кажи про рідини. Я хочу пісяти.
Хочеш ще щось?
Хуане. Відчини двері.
Як щодо «Нью-Йорк Таймс»?
Це як читати інтернет, тільки на папері!
Хуане.
Нарешті.
А я робив вчора щось дивне?
Окрім відключки після двох келихів пива?
Ні.
Нічого не було після вечірки?
НАПАД У СІЕТТЛІ У СУБОТУ
Той професор намагався дотягнути до кінця.
Та я його випроводила близько другої.
А потім я відключилася.
ЖАХ ТАКОМИ
«Жах Такоми»?
Круасанів.
Що?
Ти питав, чи хочу я ще щось. Я хочу круасанів.
Може, одягнешся?
Ти — Тільда, так?
Не треба кричати.
Малюк Хуан.
Зараз просто Хуан.
-Скільки пройшло, сім років? -Так.
Яке марнування літа з цими прийомами.
З цими ін'єкціями.
Як твій… Як там твій гурт?
-Ти в курсі про «Ічі Ніпс»? -Важко не бути в курсі.
Як скажеш, переслідувач. Тільки не проси розписатися на грудях.
Люди про таке просять?
На грудях, на дупі, один хлопець попросив розписатися на члені.
До речі, він не єдиний.
І… І що ти зробила?
Я скажу, що не зробила. Не розписувалася своєю ручкою.
Вау, малий Хуан. Ти був такий милий.
Ага, більше не малий.
Збоченець.
Ні. Я не у тому сенсі.
Але й у тому теж.
Збоченець!
Ні, це не…
Д-р Сарков там?
-Джилл Най — вчена, аж свистить гай. -Я — Аббі.
Привіт.
У здоровій цікавості нічого поганого немає.
Отже, як я розумію, ваші ліки теж не прийшли?
-Ага. -Не прийшли.
-Сарков хоч там? -Він зараз свариться з кимось.
Звідки знаєш?
Все, що ти робиш — неправильно. І не законно, і не морально.
Дякую за важливу думку.
Забирайся, доки не викликав поліцію?
Тікайте звідси! І якомога подалі від цієї людини.
Не розмовляй з ними! Я викликаю 911.
Це ще не кінець, д-ре Йолопов!
Такого ще я не чув, дуже оригінально.
Може, спробуєш д-р Лайнов?
Вона божевільна противниця генетичних ліків.
ОФІС
-Аббі! Аббі Сінгх! -Так, вітаю.
-Скажи, що так і займаєшся наукою. -Генетикою, до речі.
-Ви мене надихнули. -Яка честь. Дякую.
Хочу поступити на генетичну програму в Оксфорді.
-Я викладав в Оксфорді. -Знаю.
Мені стукнуло 20, і я переїхав у штати.
Чудова історія. Захоплююча. Мені потрібні мої ліки.
Так. Нам всім.
Хуане. Тільдо. Я отримав ваші повідомлення.
Вибачаюся. Моя асистентка народжує. Що дуже огидно.
Хотіла, щоб я відправив,
а я їй: «Я не з таких лікарів».
Я б і не зрозумів, що робити.
Ми маємо за ним іти?
Ось і вони.
Мої діти з Оздоровчої програми.
Це ваша провина.
Через вас я довів, що синдром гострого генетичного розпаду
з'являється через прямий контакт
між факторами довкілля та людським геномом.
-Я думала, д-р Берк відкрила СГГР. -Так і є.
А я його довів.
І щойно ми довели його існування, ми розробили метод Саркова —
редагування ДНК, пошкодженої СГГР, і через це…
Скажімо так, ви — зерно невідомого майбутнього.
Пігулки, пігулки, пігулки.
Ваші пігулки там.
Вони мають бути десь тут.
А тим часом розкажіть мені, як ви почуваєтеся без них.
-Не скажу, що добре на 100%. -Гаразд.
Я почуваюся собою, коли приймаю пігулки.
Логічно.
Те ж саме.
Чудово.
Чудово, що ви прийшли до мене.
Так я зможу взяти вашу кров на аналіз,
перевірити прогрес та, якщо потрібно, підкорегувати лікування.
З повагою, мені не потрібне корегування.
Тільки ліки.
Все було чудово, доки ліки не закінчилися.
Йой, манюня.
Це справді збило тебе з ніг, так?
Тільдо, сиди на місці!
Я зроблю тобі приємно.
-Ні! -Так.
Ні, ні, ні! Пробач!
-Бачите? -Якого, курво, біса?
Чудово! Давайте візьмемо кров!
Як я розумію, це пов'язано з твоїм станом.
Це почалося вчора.
Коли я біля когось,
в них відразу з'являється непереборний потяг до мене.
Ти засмучена, що приваблива?
Я засмучена, бо в мене гіперактивні гормони.
-Таке буває? -Це єдине пояснення.
В мене є кілька інших: іпохондрія, синдром Мюнх…
-Я не вигадую. -Я цього і не казав.
Але, будьмо чесними, могло бути й гірше.
Набагато гірше.
Я хочу знати, наскільки гірше.
Як на мене, в тебе гіперакузія.
Немає в мене гіперакузії.
В мене суперслух.
Це те ж саме.
Це може бути назавжди. Але ти хоча б жива і ціла, здебільшого.
Ось так.
Є ще щось, що хочеш розповісти про свій стан?
Ні. Тільки відключки. Це все.
Якщо це правда, ти найменш проблематичний піддослідний, який в мене був.
Справді?
Знаєш, що у лік є великий перелік побічних дій?
Так.
Хотів би я, щоб відключки були найгіршими у цьому списку.
Отже…
А які ж інші побічні дії є в інших піддослідних?
Це привілеї між лікарем та пацієнтом.
Я думав, ви вчений.
Це те ж саме.
Ми усі у білих халатах і не можемо дивитися в очі.
Бачиш?
В якій руці?
Я не дитина.
Ти дорослий, який малює комікси і живе з цього.
-Графічні новели. -Гаразд.
Ананас.
Чудово.
І візьми їх.
-Дякую. -А тепер біжи.
-Знаєте… -Ні, біжи.
Дякую.
Молодь.
Гей!
-Гей! -Роуз. Це було чудово.
-Ти справді так думаєш? -Так.
Потужно. Так.
З тобою нам не доведеться шукати вокаліста.
Ненавиджу прослуховування.
Тільда повернеться з ліками, і все буде гаразд.
А що, як не буде? Що тоді?
Ми втратимо тур, якщо вона не поверне голос.
-Чи що то було. -Саймон правий.
Ми маємо вирішувати. І це має бути одностайно.
Гаразд.
Гаразд?
Якого біса?
Відчепіться!
Аббі!
-Я лише хочу… -Аббі, впусти мене!
-Впусти! Будь ласка! -Ні!
-Давай будемо вдвох. -Я тебе хочу!
Не слухай їх.
-Я тебе кохаю! -Аббі!
-Впусти мене! -Аббі!
Ні! Відчепіться!
Відчини!
Аббі!
-Лише ми! -Аббі!
Впусти! Будь ласка!
-Нащо ми це робили? -Не знаю, що на мене найшло.
-Аббі, все гаразд? -Чому ти в душі?
Ні.
Після єдиного циклу ін'єкцій
всі пошкоджені ділянки мозку почали відновлюватися.
ВХІДНИЙ ВИКЛИК АЛЕКС САРКОВ
Повторна коронарографія показала зниження гену до десяти.
ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
Два місяці тому було…
Сорок чотири.
ВХІДНИЙ ВИКЛИК АЛЕКС САРКОВ
-Алло? -Сідні, в мене прорив.
«Привіт, Сідні, це я, Алекс.
Давно не спілкувалися, є хвилинка?»
«Ні. Я дуже зайнята».
Якщо зайнята, нащо відповіла?
Про який прорив мова?
Ми шукали не в тому місці.
Побічні дії не пов'язані з редагуванням ДНК.
-Зміни не в ядрі. -Авжеж, в ньому.
Я знаю, бо вирішила цю проблему без тебе,
коли ти кинув проект.
Не вирішила. І я не кидав проект,
я запропонував альтернативну терапію, яку ти не зрозуміла.
Твоя альтернативна терапія незаконна, аморальна
та пихата.
Твій план дірявий та приречений на провал.
Я дивлюся на МРТ пацієнтки, і вона
повністю відновилася без жодних побічних дій.
Вітаю.
Ти сповільнила неминуче, але твоя пацієнтка матиме побічки,
бо ядро клітин без змін.
Звідки в тебе ця теорія?
Алексе, що ти зробив?
Ти думаєш, що хочеш знати,
а я скажу, а ти така: «Ні, краще б ти не розповідав».
Авжеж. Саме так і буде.
Можеш прибрати его вбік та послухати?
-Бо це важливо. -Моє его.
Я не в тому сенсі.
Бувай.
Трясця.
ПАЦІЄНТ: БЕРК, СІДНІ
Він дав нам плацебо. Дитячий аспірин.
Вони не діють.
Немає про що хвилюватися.
-Він збрехав. -Може, це випадково.
Я розповіла про мою ситуацію, йому ніби стало легше.
Про твою ситуацію?
Коли я увійшла до ОП,
мій СГГР був у формі множинної стеатоцистоми.
Доброякісні кісти на моїх сальних залозах.
Деякі генетики кажуть, що наші сальні залози
виробляють феромони, що я можу тепер довести,
бо мої феромони наче подуріли.
Я збуджую усіх людей навколо.
Довго ти підводила до того, що сексуально пахнеш.
Це складніше за запах.
-Я пахну. -Зрозуміло.
-Ні. -Ти не пахнеш сексуально.
-Не роби так. -Ти пахнеш лимоном.
-Я тебе не збуджую? -Ні.
-Цікаво, звідки в тебе імунітет.
Яка форма СГГР у тебе?
Не в тебе був рудиментарний хвіст?
Ні, це в іншого. Я…
Ну, це не важливо, що в мене.
Важливо, що я Жах Такоми.
Що?
Вчора ввечері я… відключився та…
перетворився на це.
Ти вовкулака.
Ні, я чупакабра.
Ага. А мій СГГР б'є по моєму слуху та голосовим зв'язкам.
Тепер я чую все.
І я можу робити це…
В тебе хоча б є справжня суперсила. Це круто.
Ні. Це не круто.
Вуха постійно болять через шум, і я не можу більше співати.
Та як каже Трой МакКлюр: «Солодкий алкоголь полегшує біль».
Чупакабра, банші та сукуб?
Це вже краще.
Чупакабра, банші та сукуб зустрілися у парку.
І де жарт?
Жарт — це ми.
Не вірю, що д-р Сарков зробив це навмисно.
Цьому має бути якесь пояснення.
Так, треба з'ясувати.
Але спочатку куплю пляшку.
Вперед!
-Д-ре Сарков! -Хуане!
Нічого. Текіла допомагає.
Зробимо це швидко.
Д-р Брок.
Берк. Хто ви?
Ваші малі брудні помилки.
Д-р Сарков там?
Гадки не маю.
Ми розмовляли раніше, але відтоді більше ні слуху.
Його асистентка повернулася?
Нам треба поговорити з Сарковим?
Ця клініка зачинена вже сім років.
І де нам дістати наші ліки?
-Як довго ви без них? -Майже тиждень.
Ліки, які ми з Алексом створили,
мали запобігти побічним діям, а не вилікувати їх.
Тому це марнування часу.
-Нам кінець. -Я б так не сказала.
Я б сказав.
Мені треба випити.
Сподіваюся, пляшка ще там.
Вчені. Такі грубі.
Ось те, що ви можете не знати про вчених.
Вони ненавидять, коли люди знаходять те,
що доводить їхню неправоту.
Коли я довела зв'язок наче не пов'язаного
сплеску новітнього генетичного розладу, у моїх дослідах сумнівалися.
Коли я передбачила, що цей розлад прискориться,
що приведе до безповоротних наслідків у людському геномі за наступні 30 років,
з мене сміялися.
Мене вислухав лише один генетик — Алекс.
-Алекс? -Д-р Сарков.
Не гальмуйте.
Ми з Алексом започаткували Оздоровчу програму.
Ми рекрутували пацієнтів як ви, з генетичними розладами,
які з'являлися «де ново».
Без батьківського генетичного зв'язку.
Ага, авжеж.
Ми…
Ми винайшли спосіб виправити помилки у пошкоджених генах
за допомогою синтетичних стовбурових клітин Алекса.
Синтетичних?
Ви казали, ці клітини взяли з наших же тіл.
Так. Ми збрехали.
Ви експериментували над нами без нашої згоди?
Ваші батьки підписали форми.
Синтетичні стовбурові клітини могли створити фагоцитоз ваших дефективних
та замінити їх повністю здоровими.
Це як оновлення операційної системи на комп'ютері, але на генетичному рівні.
-Гарна аналогія. -Дякую.
Потім Алекс зрозумів, за допомогою цих клітин
може повністю замінити людський геном на кращий, спроектований ним.
Ми розійшлися через розбіги щодо напрямку цього експерименту.
А як це пов'язано з нашими пігулками?
Вони утримували модифіковані клітини у стабільному стані.
Алекс так і не зміг досягнути їхньої стабільності.
Всі його піддослідні, здається, мають…
важкі побічні дії.
Бо в них було забагато штучного ДНК.
Я так думаю. Так.
Нащо забирати в нас ліки? Чому зараз?
Щоб перевірити, чи проявилися побічні дії.
Він це зробив, щоб перевірити, чи вони в нас проявилися.
Зруйнував моє життя просто так.
Я більше не людина?
Скоріш за все. Фактично, ні. Фактично, так.
Обісратися, як чудово.
Ні. Це не її провина.
Це і не не її провина.
-Я хочу допомогти. -Ви сказали, що розбіглися,
але досі працюєте над синтетичними стовбуровими клітинами?
Я продовжила роботу над ліками від СГГР.
Алекс думає, що ми вирішили проблему.
-Це синтетичні стовбурові клітини? -Різні ітерації.
-Я маю перевірити, чи він правий. -Але ви можете нас вилікувати?
Я можу спробувати.
З Алексом було б простіше.
Тоді за ним.
Можна?
Коли ви казали: «Фактично, так»,
ви мали на увазі, що ми люди чи що вже не люди?
Авжеж, ви досі люди.
Фактично.
-Хтось іде. -Впевнена?
В мене суперслух, бо я ваш піддослідний кролик.
Я намагалася допомогти. Якщо не помітила, досі намагаюся.
-Ми знайомі? -Чудова композиція.
Аббі.
Віддай їх.
-Якого біса? -Ні!
Аббі!
Тільдо?
Останній шанс.
-Ти ціла? -Трясця.
Так.
Трясця його матері.
Що робитимемо?
Тікаймо звідси.
Гарний Хуан. Хороший хлопчик.
Хороший Хуан.
Хороший хлопчик. Хороший.
Трясця.
Привіт, друже.
Хуане.
Агов. Хуан-Хуан.
Привіт.
-Де я? -Вдома у Берк.
До речі, в неї крута колекція вина.
Сподіваюся, це не «Шато» 74-го.
Воно саме.
Це не моя ідея.
Ні, ні.
Це логічно.
Ну, тоді це точно моя ідея.
Не проти?
Обіцяєш, що не вб'єш?
Авжеж.
Гаразд. Як скажеш.
Йой, ні. Ні, ні, ні.
Як він тут опинився?
Ми вкрали його тіло.
Що? Ви пересунули тіло? Це ж найгірше, що можна зробити.
Думаю, вбити його — це найгірше.
Подумала, тобі згодяться.
Ти сказала, ми люди.
Я сказала, що фактично.
Якщо ми не люди, тоді хто?
-Ви… -Я — вбивця.
Я ніколи не буду Хуаном Руїсом, переможцем Айснера, новелістом.
-Я буду Хуаном Руїсом, вбивцею. -Можна бути і тим, і тим.
Треба викликати поліцію.
Це роблять нормальні люди.
Ми більше не нормальні.
Подивися на це так.
Він хотів нас вбити, ти нас врятував,
потім ти хотів мене вбити, все в рівновазі.
Покращена ємність легень, покращене кардіо.
В нього все наче суперрозміру.
Бачила щось таке раніше?
Один раз. Але не настільки чудове.
Думаю, Алексу майже вдалося.
Майже вдалося?
Так має виглядати «супергеном»
д-ра Саркова?
Не знаю точно, але…
Це моя наука!
Що?
Судинна структура цієї легені. Це була моя ідея, не його.
-Вау, чудовий результат. -Він — ще один експеримент.
Припустимо, ви початкова точка,
а це — найближче до фінішного виробу Алекса.
Якщо д-р Сарков хотів цього, які тоді в нього побічні дії?
Що з ним не так?
Гадки не маю.
Хто ще це чує?
Схоже на…
струмок води?
Він живий.
Народе, я…
Де Сарков? Де він, ви, монстри?
Де Сарков?
Переклад субтитрів: Володимир Фатун