EN NETFLIX-SERIE
Tenk at Burke og Finch er Jekyll og Hyde som Juan.
Ikke som Juan. Jeg er ikke Jekyll og Hyde.
-Hva er forskjellen? -Du vet…
Finch får planlegge drapene.
Chupacabra handler ut av instinkt.
-Du rettferdiggjør drap. -Ville ikke du gjort det?
Absolutt.
Jeg kunne drept flere av disse nachoene.
Nøkkelen er å spre bønnene.
Ikke for å strø ting overalt og håpe på det beste.
-Så… -Hold kjeft.
Burke og Sarkov diskuterer AGDS-symptomene hennes.
Hun visste at noe var galt, men ikke hva. Ok.
Utrolig at hun ikke sa noe.
Hun løy til oss.
-Mareritt fra en medisin? -Hun hadde nok sine grunner.
Hun fikk oss til å gjøre drittjobben
og fikk det til å virke som hun gjorde oss en tjeneste.
Se slik på det.
Dr. Sarkov er her nå på grunn av dr. Burke.
Han kommer til å fikse oss på grunn av henne.
Og hun hopper frem i køen. Ok.
Kanskje han kan fikse meg samtidig.
Burke og jeg er formskiftere.
"Transformer" er en passende beskrivelse.
-De er roboter i forkledning. -Samme det.
Hør her! Selv om du og Burke er…
…trans-skiftere, betyr ikke det at du får hoppe frem i køen.
Jeg er først.
Siden bivirkningene stammer fra samme proteinfeil,
vil løsningen fikse oss alle.
-Seriøst? -Hvorfor ikke?
Ok. Men hvem fikser den? Juan eller chupacabraen?
Jeg vil ikke være chupacabra for alltid.
Slapp av. Sjansen for det er liten.
Jeg håper det.
Jeg nekter å lufte ham om han forbli Chupi for alltid.
Chupi bæsjer sikkert mye.
Å, du er fortsatt her.
-Uberen min har ikke kommet. -Du har sikkert dårlig omtale.
-Eller mangel på mobildekning. -Det er litt rart.
-Det pleier å fungere. -Det er nachos igjen.
-Det går bra. -En av oss kan kjøre deg.
Eller du kan gå.
Jeg tenkte det samme.
Hannah, vent. Tilda.
Hva?
Blodtrykket ditt er skyhøyt.
Det skyldes trolig forvandlingen.
-Hvor ille er det? -Det er veldig ubehagelig.
Tenk at du eksperimenterte på deg selv.
Hva tenkte du på?
At jeg ikke vil bli drept av den genetiske lidelsen jeg oppdaget.
-Men jeg liker det. -Seriøst?
Du kunne ha ringt meg. Du burde ha ringt meg.
-Du svarte ikke. -Jeg hadde svart.
Du måtte ha lagt igjen en veldig detaljert beskjed.
Men jeg ville ha ringt tilbake.
Du er her nå, det betyr at Juan viste deg Yakes arbeid.
Det er ikke den eneste grunnen, og jeg tror ikke det er Yakes arbeid.
Han var aldri så nøyaktig.
Han sporet feilen til et unormalt protein.
Jeg tror noe i stamcellene
har en utrolig effekt på mitokondrielt DNA og proteinsyntese.
Hvordan skal vi fikse bivirkningene?
Sammen, håper jeg.
Dette er uetisk.
Det er én ting å prøve å kurere folk,
men noe annet å vri dem til egne spesifikasjoner.
-Én, jeg høres ikke sånn ut. -Jo da.
To, hvis vi samarbeider, kan vi fikse feilen og fjerne bivirkningene.
Begge får det vi vil ha.
Sist vi hadde denne samtalen, nektet du å frasi deg moralen din.
Jeg kan ikke ha moral om mitt alter ego er en seriemorder.
Hannah. Vent.
Man må venne seg til Tilda.
Man må venne seg til kaviar. Tilda er bare slem.
Nei.
Du sier bare det fordi hun kan høre alt.
Nei, jeg sier det fordi jeg tror det. Jeg skal snakke med henne.
Du er fanget i denne "venner på grunn av omstendigheter"-greia,
det er ikke jeg.
Jeg kom for å advare Burke mot Finch. Jobben min her er gjort.
Men takk for tilbudet om å snakke til Tilda.
-Jeg setter pris på gesten. -Bare hyggelig.
Hvis du er i området, bør du stikke innom kafeen.
Ja, gjerne.
Hva…?
Jeg trodde feromonene dine…
Glem det.
Du burde stikke innom.
Noen er virkelig forelsket i jenta vår.
-Sarkov og Burke? -Abbi og Hannah.
Sarkov og Burke er bare vitenskap.
-Abbi. -Abbi forteller Hannah at hun er topp.
Og det er riktig svar, Hannah.
Hva sa hun?
Nå snakker de om celler, proteiner, et nytt eksperiment…
-Abbi og Hannah? -Sarkov og Burke, dust.
-Å, ok. -Det er bare…
Noen lastebiler kjører forbi.
Det er for mye bråk.
Vel, kanskje…
Prøv å se for deg lydene som om de var individuelle spor i en sang.
Og skru ned de du ikke vil høre.
Flaks for deg at du er søt.
-Det er verdt et forsøk. -Ok.
Ok.
Skarpskyttere i posisjon?
Mottatt!
Mål funnet?
Er jeg målet?
-Var det et skudd? -Ned.
-Klar! -Løp!
Ikke prøv. Ingen dekning.
-Hvem er der ute? -Jeg vet ikke.
Det er minst ti, sikkert flere. Alle har våpen.
Den som skjøt på oss, blir skjelt ut.
De skal ikke drepe oss.
Ennå.
Hvorfor vil alle drepe oss? Jeg er så søt.
Det er nok drittsekkene som har jaktet på oss siden Portland.
Vent, hvem jakter på dere?
Et statseid byrå som heter Flux.
Som FDA for vitenskap. Vi tror det kan være dem.
FDA? De er mer som FBI.
De er det statens hemmelige vitenskapspoliti.
Vi er enige om at de er drittsekker.
Det forklarer alt. Takk, Tilda.
-Bli her. -Vær forsiktig, Abbi.
Så…
Jeg hører kaviar er en tillært smak.
-Det hørtes ut som et skudd. -Ja.
-Det må være Flux. -Tenk at jeg dro på jobbmessen deres.
Pokker. Ikke nå.
Du kunne nevnt dem.
-Har ikke trengt dem. -Det kan diskuteres.
Det stopper dem ikke for alltid. Vi må få meg ut.
-Deg? De er etter oss. -Dette er ikke en konkurranse, Annie.
-Det er Abbi. -Disse folkene har ingen jurisdiksjon.
Det er ingen arrestordrer. De er forsker-snikmordere.
Har du hørt om kald fusjon? Dødsstrålen til Tesla?
-Vannmotorer? -Urbane legender.
Det er det Flux vil du skal tro.
Og nå er de her. Så jeg må dra.
Sett i gang.
Skal jeg legge en fluktplan?
Så fort som mulig. Om de finner ut hva vi har drevet med…
Nå vil du dele æren.
-Det er du som ikke vil gå dit. -Greit.
-Dr. Burke? -Han har rett. Vi må komme oss vekk.
Ok.
Hun er et mareritt.
-Vi må få Burke og Sarkov ut. -Lykke til.
En mobil kommandoenhet og tropper er overalt.
Den tekniske termen er "i klisteret".
-Jeg burde ha dratt da jeg kunne. -Nå slår de på stortromma.
-Vi må dukke! -Ned!
Er du sikker?
Ja. Jeg er sikker.
-Hallo? -Jeg ser etter Abbi, Juan eller Tilda.
Hvordan vet hun hva vi heter?
Jeg vet ikke. Men hun sa navnet ditt først.
Teite alfabetiske rekkefølge.
Ok, jeg kommer ut. Ikke skyt.
Fin bil.
Firmabil.
Dr. Dominique Crain. Vitenskapssjef, Flux.
Så du er "stortromma"?
-Et gammelt kallenavn. -Hvordan fikk du det?
Ved å skyte ubevæpnede sivile?
Det var en overivrig agent.
-Han vil bli straffet. -Fordi straffet høres riktig ut.
Men vennen din spiste nesen hans.
Jeg bet den av. Det er en forskjell.
Jeg tar meg av det.
Protokollen tilsier at slik respons
når BP viser seg å være farlig.
-En "jeep"? -BP? "Begavet person."
Det er fluxansk for folk som har vært utsatt for eksperimenter.
Vi jakter mest på radioaktive aper eller selvlysende rotter.
Av og til støter vi på eksperimenter på mennesker.
Møter med BP-er kan være på hengende håret.
-Bokstavelig talt. -Poenget ditt?
Etter Portland havnet dere på vår røde liste.
Derav maktdemonstrasjonen.
Agenten din truet Juan og familien hans. Han forsvarte seg.
Og rotet på lageret?
Folkene som bortførte oss for å eksperimentere på oss?
Hvis de forskerne var mine folk, ville vi ikke hatt denne samtalen.
Vi blir bare farlige hvis vi provoseres.
Jeg skal gi dere sjansen til å bevise det.
Kom rolig ut. La oss ta noen prøver.
Så blir alle glade.
Og hvis ikke?
Det er mange misoppfatninger om Flux.
Det kommer an på hvem du snakker med. Vi er enten
"vitenskapslovgivere" eller "vitenskapspoliti"…
Jeg hørt "vitenskapsmordere".
Vårt mandat er mye enklere enn som så.
Vi er grunnen til at folk ikke trenger å tro på monstre.
Så ga hun oss et kvarter på å komme ut.
For fire minutter siden.
Alle sammen?
-Oss og dr. Burke. -Nevnte hun ikke meg?
Jeg tror ikke de vet at du er her.
-Og hvis vi overgir oss? -Ingen blir skadet.
-Vet de ikke at jeg er her? -Jeg kan si det.
Hvis jeg blir fanget, forsvinner håpet om en kur. Så nei.
Å overleve til morgenen er viktigst.
Vent. Hvis Flux ser på dem som en trussel, og hun har gitt opp å rømme…
Har ikke gitt opp.
Vi må fortsette med prøvene.
Å lage en syntetisk stamcelle som sletter bivirkningene
vil ta mye lenger tid enn… ni minutter.
Du må kjøpe oss tid.
Vi vil fokusere på det mitokondrielle DNA-et.
Vi må observere det i aksjon.
Om vi bare hadde en stabil, repeterende mutasjon å observere.
Nei. Er dere sikre på at dere er trygg her?
Vi klarer oss.
Det er ikke lurt. Vi vet hvordan han behandler forsøkspersoner.
Med mer tid kunne vi gjort det annerledes. Men det har vi ikke.
-Du kan hjelpe til. -Jeg hjelper.
Jeg holder et øre med troppene og et øye med deg.
Hvorfor misliker du meg?
Må du spørre?
Burke var ikke i fare fra Finch. Hun er Finch!
Det visste du ikke.
To mennesker er døde på grunn av deg.
Jeg lar ikke nummer tre være noen jeg bryr meg om. Eller Sarkov.
Flux-drittsekkene er etter deg.
Dette er ditt problem. Jeg stikker.
-Her, la meg hjelpe. -Hva gjør du?
-Jeg drar! -Du kan ikke gå ut.
-Det er for farlig. -Hun er voksen.
Hei. Jeg heter Hannah Moore.
Jeg eier Moral High Grounds, en kafé i universitetsdistriktet.
Og jeg er ikke med disse drittsekkene. Ikke du.
Jeg er ingen forsker. Og jeg gjør ikke rare ting.
-Ikke vondt ment. -Nei, det er litt rart.
Jeg vil bare dra hjem.
-Hva sier de? -Ingenting.
-Ikke gjør det. -Abbi, la være.
Hei, folkens. Hva skjer?
Hannah skaper bare drama!
Abbi, gå inn igjen.
Vi har bevegelse ved inngangsdøren. To mål.
-Jeg blir med. -Det er for farlig.
-Hva med dette? -Er du gal?
-Gå inn! Hva gjør du? -Tillatelse til å angripe?
-Juan! -Angrip.
Ikke skyt.
Jeg er skutt. Jeg har blitt skutt!
Det går bra.
-Hent førstehjelpsskrinet. Gå. -Jeg henter håndklær.
Hannah, det går bra.
Hannah?
Se på meg. Det går bra.
Det kommer til å gå bra. Det går bra.
Jeg ba deg ikke skyte.
Du skjøt en tilskuer.
Tilskuere finnes ikke.
Det er bare BP-er, lovløse eller vitner.
Og du vet hva styret mener om vitner.
Men nå tror BP-ene at vi har erklært krig.
Det har vi.
Det er ikke slik jeg styrer ting.
Jeg vil ha dem i live, og du lar personlig piss komme i veien.
Ignorer ordrene mine igjen, og du må vaske bur i dyreavdelingen.
Vil du det?
Som jeg trodde.
Hvor mange er du villig til å miste?
Mistet du hørselen da du mistet nesen?
Ingen av dem!
Jeg snakker ikke om de dyrebare BP-ene.
Hvor mange agenter er du villig til å miste?
Du så hva de gjorde med laben i Portland.
Jeg så også anlegget deres.
Avgrensningsprotokollene våre er overlegne.
Det sier alltid forskere.
Og folkene mine må alltid komme og rydde opp.
Når det gjelder monstre, er det bare én regel.
Så lenge de får leve, dør folk.
Dette vekker minner.
Jeg tenkte akkurat det samme. Stanford.
Å, Stanford. Husker du kyllingsaurusen?
Kyllingsaurusen. Vi hadde ikke blitt introdusert,
og du hevdet at du kunne forvandle en kylling til en dinosaur.
Du sa at jeg pratet piss.
-Hvor gammel var du, 15? -Fjorten. Takk.
Du er fortsatt den smarteste studenten jeg har undervist.
-Lurer på hva som skjedde med den. -Den smakte nydelig.
Er du klar?
Husk. Blodprøve, hudprøve og spyttprøve.
Jeg tror blod og hud går bra, men…
Spyttet vil være usikkert, jeg tipper hun biter.
-Brillene mine. -Å ja.
Og ta bilder.
-Du. -Hallo.
-Nå vil du kjenne et lite stikk. -Din jævel.
Enda et stikk.
Din jæv...!
Jeg flår deg levende og bruker deg som en buksedress.
Nydelig bilde. Men hva har jeg gjort mot deg?
Alt du har gjort mot henne.
Fordi du er Sydneys id.
Så kjedelig.
Fortsatt reduksjonist.
Jeg ser meg selv som Sydney
uten de følelsesmessige restriksjonene samfunnet legger på henne.
Jeg er Sydney fri for usikkerhet.
Og jeg er Sydney som gir faen!
-Det er fint. -Du hører ikke etter.
-Ett stikk til. -Fortsett.
Når jeg dreper deg, skal jeg gjøre det sakte.
Så redd.
De prøver nødnummeret igjen.
Koble meg til.
911, hva gjelder det?
Jeg trenger en ambulanse. Vennen min har blitt skutt.
Hallo?
Hei, dette er Dominique.
Ambulansen er på vei.
Når dere overgir dere, kan vi sende dem inn.
Hva slags syk faen bruker noens liv som forhandlingskort?
Hvis hun dør, så…
Husk samtalen vår.
Jeg ville vært forsiktig med hva jeg sa.
Dytt kvarteret ditt opp i ræva.
Hvis det er sånn du går frem, blir vi her hele natten.
Du hadde rett om Portland. For et jævla rot.
-Men du samlet inn mye data. -Ikke bare data.
Blod- og vevsprøver. Feromoner også.
Det jeg ikke har, er følelsen av hva de kan gjøre.
Vi kan begge dra med det vi vil.
Jeg vurderer alt som gir meg en kopp ekte kaffe.
Tilda?
Hjerteslagene er svake.
Sakte.
Hvis vi ikke får henne på sykehus snart…
Jeg kjenner henne knapt,
men jeg føler at hjertet mitt blir revet ut.
-Jeg vet at det høres latterlig ut. -Det er ikke latterlig.
Man trenger ikke kjenne noen lenge for å bry seg.
Hun trengte ikke å være her. Hun prøvde bare å hjelpe oss.
Hun tok noen dårlige valg.
Vil du straffes for alle dårlige valg du har tatt?
Jeg skulle si at hun ikke fortjener å dø.
Det skulle du tenkt på før du drev henne ut.
Hold øye med henne. Det er noe jeg må gjøre.
Hun mente det ikke.
Jo, det gjorde hun. Og hun har rett.
Hun ser ut som bestemora mi. Video.
Du er ikke pen nok til å være så dum.
Få av meg disse båndene og la meg gjøre slutt på lidelsen din.
Høres akkurat ut som henne også.
Si hei til Sydney. Hei, Sydney.
Hun elsker deg.
Hva mer sa hun?
-Ganske mye, faktisk. -Kan du være mer spesifikk?
Hun er din underbevissthet. Det vet du nok allerede.
Ikke hør på det hun sier. Hun er psykopat, ikke meg.
Teknisk sett er hun det.
Psykologisk og genetisk.
-Samme DNA? -Ja.
Det er deg. Det er Finch.
Det er utrolig.
-Samme DNA, men annet uttrykk. -Og vis meg armen din.
-Ingenting der. -Nettopp.
Jeg tok fem vevsprøver der.
-Fem? -Et legitimt antall.
Poenget mitt er at dere ikke deler skader.
Så cellene mine blir til stamceller før de blir Finch-celler.
Jeg lurer på om skadene flytter på seg. Leveren min er sår.
Vi må observere forvandlingen. Klar?
-Klar er ikke det rette ordet. -Ok.
Dr. Burke. Dr. Burke!
-Vi er opptatt. -Abbi, hva er galt?
-De skjøt Hannah. -Hva?
Hvem er Hannah igjen?
Hva brukte du på Doug?
-Doug var et mislykket eksperiment. -Hva?
Si det, Alex.
-Men… -Nå.
Det var den.
Kanskje du vil vente.
Hørselen din har reddet oss.
Den hjalp ikke Hannah stort.
Du skjøt henne ikke. Flux gjorde det.
Hvorfor er du så snill mot meg?
Fordi jeg bryr meg om deg.
Da er jeg heldig.
For du, Juan Ruiz, har et stort hjerte.
-Er det stamceller? -Dougs stamceller.
-Er du sikker på det? -Nei.
Da burde du ikke gjøre det.
Skal jeg ikke prøve å redde henne?
Doug hadde det fælt på grunn av stamcellene. Konstant smerte.
Han fikk velge om han ville leve. Hannah fortjener det valget.
Virker ikke som du gir henne noe valg.
-Hei. -Abbi?
Det går bra.
Hva nå?
De skjuler bevegelsene med musikk.
-Det virker. -Hvor er boksene dine?
-I stua. -Gå opp.
Tilda, hold øye med hovedetasjen.
Jeg patruljerer resten av huset.
Jeg venter her.
Isolerte spor.
Isolerte spor. Faen.
Gass sluppet ut.
Jeg kan puste, men ikke du.
Sydney hadde rett.
Cellene blir til en embryonisk stamcelle
før de forvandles til Finch-celler.
Hører du hva som skjer?
-De slåss. -Folk ofrer seg selv for din skyld.
De kjemper for seg selv.
-Bare tro det, du. -Jeg overholder avtalen.
De beskytter laben så Sydney og jeg kan bli ferdige.
-Du bryr deg ikke om kuren. -Det vet du ikke.
Sydney gjør det.
Hun håper også at du tar til vettet og gjør det rette.
Men vi vet bedre.
-Du er slitsom. -Du kan ikke noe for det.
Du er som skorpionen i den dumme allegorien.
-Jeg kommer på noen jeg vil drukne. -Du har ikke eggstokkene til det.
Cellene dine husker hva de skal være.
Hukommelse er fascinerende, eller hva, Al?
-Du har skjønt det, ikke sant? Løgner. -Ikke ennå.
Jeg har fått nok av deg.
Hun vil aldri stole på deg igjen.
Vet du det?
Ingen kommer gjennom denne døren.
De skjøt meg med en sonisk kanon.
Det slo meg bare i bakken.
De brukte elektriske hagleskudd på meg. Jeg tror det kilte.
Jeg er immun mot giftgass.
Trekker seg tilbake.
Det gir ikke mening. De hadde omringet oss. Hvorfor trekke seg nå?
De håper de fikk det Crain ville ha.
Hannah.
Takk og lov.
Å nei.
Nei.
Dette er min feil.
Det er det ikke.
De våpnene de brukte på oss.
De testet våre begrensninger.
Det var bare en test.
-Vi ble pirket på og studert. -Igjen.
BP betyr ikke "begavede personer". Det betyr prøvekanin.
Og vet dere hva? Jeg er lei av det.
Jeg vil heller dø i kamp enn å leve under et mikroskop!
De vil se hva vi kan gjøre. La oss vise dem hva vi kan gjøre i kveld.
-Prøvekaninene biter tilbake. -Visst faen!
Vil dere ha monstre? Vi skal gi dere jævla monstre.
-"Prøvekaninene biter tilbake"? -Det funket på Tilda.
Det var ikke talen som funket på Tilda.
De jævla feromonene mine.
Alle disse våpnene burde ha drept målet umiddelbart.
Disse BP-ene er utrolige.
Og de er kaldblodige mordere.
Ja.
Jeg vil ha Burke i live.
Agent Sponson, vi har bevegelse ved inngangsdøren.
Kom deg ut.
De to idiotene
og åtte til mellom oss og kommandosentralen.
To snikskyttere gjemmer seg i trærne.
Juan, skarpskyttere.
Tilda. Masker.
Ned. Ned på kne.
-Gå. Jeg er ikke fienden. -Jeg sa: "Ned."
Det er dere.
Herregud.
Ja. Jeg trodde bivirkningene var enda en fiasko, men det er de ikke.
Jeg har brukt sju år på å reparere noe som ikke var ødelagt.
Fant du ut av det? Kan du fikse oss nå?
Ja. Du vil ikke tro hvor lett det er.
Vi må bare kontrollere mitokondrieproteinets uttrykk,
så er vi ferdige.
Kan du det?
-Ja, etter hvert. -Alex.
Hør på meg.
-Vi er så nære. -Vi må hjelpe de barna.
Ser du hva som skjer? Vi må gjøre dem til mennesker.
Det skal vi. Selvsagt.
-Det er bare… -Introduksjon til moderne poesi.
Kan ikke tro du brukte det på meg.
Introduksjon til moderne poesi.
Dette er urettferdig.
Sydney, jeg var åtte år gammel.
Om jeg strøk, ville jeg ha mistet bachelor…
Introduksjon til moderne poesi.
Jeg burde aldri ha fortalt deg det.
Greit.
Jeg skal lage en kur.
Men da er du og jeg skuls.
Greit?
Hva med Flux?
Jeg tar meg av Flux.
Juan.
Litt hjelp?
Ferro, kom inn. Se bak deg.
Goreman, hører du?
Hudson?
Dr. Crain? Har du et øyeblikk?
Forsterkninger på vei.
De kommer ikke hit i tide.
Ok, la oss alle ta et øyeblikk.
Det har blitt gjort feil på begge sider.
Vi kan være enige om at det ikke er dette vi ønsker.
-Da har du lurt meg. -Vi har ingenting å snakke om.
-Utrolig. -Hannah.
-Jeg tenkte du kunne trenge denne. -Ja.
Det passer kanskje dårlig.
Jeg vil ikke ha problemer.
Senk våpenet.
Helst ikke.
-Så du hva jeg gjorde med vennen din? -Han er bare en kollega.
Tenk nøye over hva du gjør.
Du har landet på den røde listen, derav denne maktdemonstrasjonen.
Søtt.
Rettferdig å gi deg samme sjanse til å overgi deg.
Og hvis jeg nekter?
Da overgir vi oss.
Ikke akkurat det jeg så for meg.
For å avslutte dette, må vi drepe Crain og alle de andre.
De har allerede begynt.
Og selv det stopper ikke Flux. De vil aldri slutte å jakte på dere.
Hun tar ikke feil.
Hva gjelder deg, alt du vil ha.
Vitenskapen bak de syntetiske stamcellene, en levende prøve, som du får fra meg.
La dem gå, så er jeg din.
Og hvis jeg sier nei?
Tilbake til plan A.
Høres bra ut.
Avtale.
Hannah.
Så glad du ikke er død lenger.
Hva mener hun med "lenger"?
Ikke prøv å redde meg.
Sa du noe?
Jeg tenker bare høyt.
De lot meg ikke pakke mye.
På tide å dra.
Dr. Burke.
Takk.
Abbi.
Vann plantene mine.
Du vet vel at hvis de gjør noe galt, bryter vi avtalen?
Ja. Og det vet de også.
Du er et levende eksempel, men sa ikke hva du lider av.
-Lurte på om du gjorde en god avtale? -Noe sånt.
Du er død, Crain.
Hører du meg?
-Du er død. -Det er ganske bra.
Så vi kan legge til "redde Burke" på listen over ting å gjøre.
Vi går ikke etter Burke.
Ifølge hvem da?
Burke.
Hun hvisket en beskjed til meg.
"Hold på Alex, han kan fikse dere.
Og ikke prøv å redde meg."
Sa hun det?
Noe sier meg at det ikke blir lett å holde på ham.
Nei. Han prøver å snike seg ut nå.
Du tuller vel?
-Jeg ville bare ha litt luft. -Med alle tingene dine?
Ikke alle.
Du skal ingen steder.
Hvordan skal du stoppe meg?
Jeg ordner det.
Introduksjon til moderne poesi.
-Det er ikke opp til deg. -Hun ba meg minne deg på det.
La oss være tydelige. Skal jeg fikse dere, skylder dere meg en tjeneste.
Greit. Samme det.
Og jeg tar gjesterommet oppe.
Så…
Det er over.
Vi blir fikset.
Jeg føler vi har inngått en avtale med djevelen.
Tekst: Therese Murberg