‎UN SERIAL NETFLIX
‎Nu pot să cred că Burke și Finch ‎sunt ca Jekyll și Hyde, ca Juan.
‎Nu ca Juan. Nu sunt ca Jekyll și Hyde.
‎- Care e diferența? ‎- Știi tu…
‎Finch plănuiește crimele.
‎Chupacabra acționează instinctiv.
‎Parcă ai justifica omorul.
‎Tu n-ai face asta?
‎Ba da. Categoric.
‎Vă zic eu ce aș putea ucide. ‎Mai mulți nachos.
‎Secretul e să întinzi uniform ‎boabele de fasole,
‎nu să împrăștii ingredientele peste tot ‎sperând că le nimerești.
‎- Apoi… ‎- Taci!
‎Burke și Sarkov discută ‎despre simptomele ei de SADG.
‎Știa că era ceva în neregulă, ‎dar nu știa ce anume. Bine.
‎Nu pot să cred că nu ne-a spus.
‎Nu ne-a spus? Ne-a mințit în față.
‎- Coșmaruri de la medicamente? ‎- Sigur a avut motivele ei.
‎Da. A vrut să-i facem treaba murdară
‎și ne-a făcut să credem ‎că ea ne face nouă o favoare.
‎Gândește-te așa.
‎Dr. Sarkov e aici acum datorită lui Burke.
‎O să ne vindece pe toți ‎datorită lui Burke.
‎Și nici nu stă la coadă, ca noi. Bine.
‎Poate mă vindecă totodată și pe mine.
‎Nu? Și eu, și Burke ‎suntem metamorfozabili.
‎Cred că ești mai curând „transformer”.
‎- Nu. Ăia sunt roboți deghizați. ‎- Mă rog.
‎Ascultă! Chiar dacă tu și Burke sunteți…
‎transmorfozabili, ‎nu înseamnă că nu stați la coadă.
‎Eu sunt prima, ai uitat?
‎Efectele secundare sunt cauzate ‎de aceeași eroare proteică,
‎așa că leacul pentru dr. Burke ‎e bun pentru noi toți.
‎- Vorbești serios? ‎- Nu văd de ce nu.
‎Bine. Dar pe cine ar repara? ‎Pe Juan sau pe chupacabra?
‎Da, nu vreau să rămân chupacabra.
‎Nu-ți face griji, ‎e puțin probabil să pățești asta.
‎Așa sper și eu.
‎Dacă rămâne Chupi pe veci, eu nu-l plimb.
‎Cred că face un caca enorm.
‎Tot aici ești.
‎- Nu a venit Uberul. ‎- Poate fiindcă ești un pasager oribil.
‎- Sau fiindcă nu am semnal. ‎- E destul de ciudat.
‎- De obicei nu sunt probleme. ‎- Mai sunt nachos.
‎- Nu vreau. ‎- Te-ar putea duce unul dintre noi.
‎Sau mergi pe jos.
‎La asta mă gândeam și eu.
‎Hannah, stai! Tilda!
‎Ce?
‎Tensiunea ți-a crescut enorm.
‎O pun pe seama stresului transformării.
‎- Cât de grav e? ‎- E foarte neplăcut.
‎E incredibil ‎că ai făcut experimente pe tine.
‎Ce-a fost în capul tău?
‎Am preferat să nu fiu ucisă ‎de boala genetică pe care am descoperit-o.
‎- Mă rog, sunt de acord. ‎- Serios?
‎Puteai să mă suni. Trebuia să mă suni.
‎- Nu-mi răspundeai la telefon. ‎- Aș fi răspuns la ăsta.
‎Ar fi trebuit să lași un mesaj, ‎unul foarte detaliat.
‎Dar ți-aș fi răspuns la telefon.
‎Acum ești aici, ‎deci Juan ți-a arătat ce a făcut Yake.
‎Nu e singurul motiv ‎și nu cred că e opera lui Yake.
‎Nu era așa de riguros.
‎A localizat defectul ‎într-o proteină anormală.
‎Din ce am cercetat cu Abbi, ‎ceva din celulele stem
‎are un efect incredibil asupra ADN-ului ‎mitocondrial și sintezei proteice.
‎Cum propui să remediem efectele secundare?
‎Împreună, sper.
‎„Faci ceva lipsit de etică, Alex.
‎Una e să încerci să vindeci oamenii
‎și alta e să-i manipulezi ‎după specificațiile tale.”
‎- Unu, eu nu vorbesc așa. ‎- Ba exact așa.
‎Doi, dacă lucrăm împreună, reparăm eroarea ‎și eliminăm efectele secundare.
‎Obținem amândoi ce vrem.
‎La ultima noastră discuție, ‎ai refuzat să-ți trădezi „codul moral”.
‎N-am cum să am un „cod moral” ‎dacă alter egoul meu e un ucigaș în serie.
‎Hannah! Stai!
‎Știu că Tilda e mai neplăcută la început.
‎Caviarul e neplăcut la început. ‎Tilda e doar rea.
‎Ba nu.
‎Spui asta doar pentru că aude tot.
‎Nu, spun asta pentru că asta cred. ‎O să vorbesc cu ea, promit.
‎Înțeleg că sunteți prieteni de nevoie ‎și nu poți pleca,
‎dar eu pot. Am venit s-o previn pe Burke ‎în legătură cu Finch și am făcut-o.
‎Treaba mea aici s-a terminat.
‎Dar mulțumesc ‎că te-ai oferit să discuți cu Tilda.
‎- Apreciez gestul. ‎- Cu plăcere.
‎Dacă ajungi vreodată prin zonă, ‎treci pe la cafenea.
‎Da, mi-ar plăcea.
‎Ce…?
‎Credeam că poate feromonii tăi…
‎Nu contează.
‎Ar trebui să treci pe acolo.
‎Cuiva îi place rău de tot de fata noastră.
‎- Sarkov și Burke? ‎- Abbi și Hannah.
‎Sarkov și Burke zici ‎că țin un curs științific.
‎- Abbi, Abbi… ‎- Abbi îi spune lui Hannah că e asexuală.
‎Și ăsta e răspunsul corect, Hannah.
‎Ce-a spus?
‎Acum vorbesc despre celule, ‎proteine, un nou experiment…
‎- Abbi și Hannah? ‎- Sarkov și Burke, nătărăule.
‎- Bine. ‎- Doar că…
‎Sunt prea multe mașini prin preajmă.
‎E prea mult zgomot.
‎Păi, poate…
‎Încearcă să-ți imaginezi că sunetele sunt ‎linii melodice individuale într-o piesă.
‎Apoi dă-le mai încet ‎pe cele pe care nu vrei să le auzi.
‎Ai noroc că ești drăguț.
‎- Merită încercat. ‎- Bine.
‎Bine.
‎Lunetiștii sunt pe poziții?
‎Afirmativ!
‎„Țintă localizată”?
‎Eu sunt ținta?
‎- A fost un foc de armă? ‎- Jos!
‎- Fiți gata! ‎- Mișcați-vă!
‎Nu încerca. Nu e semnal.
‎- Cine-i acolo? ‎- Nu știu.
‎Sunt cel puțin zece, probabil mai mulți. ‎Toți au arme.
‎Cine a tras în noi e luat la rost.
‎N-ar trebui să ne omoare.
‎Încă.
‎De ce vor toți să ne omoare? ‎Sunt adorabil, nu?
‎Cred că sunt idioții ‎care ne vânează din Portland.
‎Stai. Cine vă vânează?
‎O agenție cvasiguvernamentală numită Flux.
‎Un fel de FDA pentru știință. ‎Credem că ei sunt.
‎FDA? Seamănă mai degrabă cu FBI-ul.
‎E poliția științifică ‎secretă a guvernului.
‎Cred că putem fi de acord ‎că sunt niște idioți.
‎Asta lămurește totul. Mulțumesc, Tilda.
‎- Rămâneți aici. ‎- Abbi, ai grijă!
‎Deci…
‎Din câte aud, ‎caviarul e neplăcut la început.
‎- Părea un foc de armă. ‎- Asta a fost.
‎- Trebuie să fie Flux. ‎- Și eu am fost la târgul lor de joburi…
‎La naiba! Nu acum.
‎Puteai să-mi spui de ele.
‎- Nu ne-au trebuit până acum. ‎- Discutabil.
‎N-o să-i oprească la nesfârșit. ‎Trebuie să ies de-aici.
‎- De ce? Pe noi ne vor. ‎- Nu e un concurs, Annie.
‎- Mă cheamă Abbi. ‎- Oamenii ăștia nu au jurisdicție.
‎Nu au mandate de arestare. ‎Sunt asasini științifici.
‎Ai auzit de fuziunea la rece? ‎Raza morții a lui Tesla?
‎- Motoare cu apă? ‎- Da. Mituri urbane.
‎Exact asta vrea și Flux să crezi.
‎Iar acum sunt aici, ‎deci eu nu pot fi aici.
‎Hai, fuguța!
‎Vrei să te scot eu de aici?
‎Da. Și cât mai repede. ‎Dacă află ce punem noi doi la cale…
‎Acum vrei să împarți meritele.
‎- Tu nu vrei să faci asta. ‎- Bine.
‎- Dr. Burke? ‎- Are dreptate. Trebuie să plecăm de aici.
‎Bine.
‎Fata e un coșmar.
‎- Trebuie să-i scoatem pe Burke și Sarkov. ‎- Baftă!
‎Sunt aici o unitate mobilă de comandă ‎și trupe peste tot.
‎În termeni tehnici, cred că am pus-o.
‎- Trebuia să plec când am putut. ‎- Acum cheamă artileria grea.
‎- La pământ cu toții! ‎- Jos!
‎Ești sigură?
‎Da. Sunt sigură.
‎- Cine e? ‎- Îi caut pe Abbi, Juan sau Tilda.
‎De unde știe cum ne cheamă?
‎Nu știu. Dar numele tău a fost primul.
‎A naibii ordine alfabetică!
‎Bine, ies. Nu trage!
‎Mișto mașină!
‎E mașina de serviciu.
‎Dr. Dominique Crain. ‎Director științific la Flux.
‎Deci tu ești „artileria grea”?
‎- E o poreclă veche. ‎- Cum te-ai ales cu ea?
‎Ai tras în civili neînarmați?
‎De vină a fost ‎excesul de zel al unui agent.
‎- Va fi disciplinat. ‎- Mi se pare corect.
‎În apărarea lui, ‎prietenul tău i-a mâncat nasul.
‎I l-am mușcat. E o diferență.
‎Mă descurc, Juan.
‎Protocolul impune acest tip de intervenție
‎când o PD pare periculoasă.
‎- O ce? ‎- PD. Persoană dotată.
‎Așa numește Flux victimele ‎experimentelor care au decurs prost.
‎Vânăm mai mult maimuțe radioactive ‎sau șobolani fosforescenți, dar…
‎din când în când, descoperim ‎și experimente ilegale pe oameni.
‎Persoanele dotate ‎își pot arăta uneori ghearele.
‎- La propriu. ‎- Care-i ideea?
‎După Portland, ‎ați ajuns pe lista noastră roșie.
‎De aici și demonstrația de forță.
‎Agentul tău i-a amenințat pe Juan ‎și familia lui. Doar s-a apărat.
‎Și dezastrul de la depozit?
‎Oamenii tăi care au vrut să ne răpească ‎și să facă experimente pe noi?
‎Dacă acei cercetători ‎ar fi fost oamenii mei,
‎noi două n-am mai purta această discuție.
‎Suntem periculoși doar provocați.
‎Am venit să vă dau șansa să dovediți asta.
‎Ieșiți de bunăvoie. ‎Lăsați-ne să ne facem testele.
‎Și toată lumea e fericită.
‎Și dacă nu vrem?
‎Circulă multe idei greșite despre Flux.
‎În funcție de interlocutor, suntem fie…
‎„regulatori științifici” ‎sau „polițiști științifici”…
‎Am auzit „asasini științifici”.
‎Cred că mandatul nostru e mult mai simplu.
‎Datorită nouă, ‎oamenii nu trebuie să creadă în monștri.
‎Apoi ne-a dat 15 minute să ieșim.
‎Asta a fost… acum patru minute.
‎Toți?
‎- Noi și dr. Burke. ‎- De mine n-a spus nimic?
‎Nu cred că știu că ești aici.
‎- Și dacă ne predăm? ‎- Nimeni nu va fi rănit.
‎- Nu știu că sunt aici? ‎- Le pot zice dacă vrei.
‎Dacă mă prind, se duce și leacul. Deci nu.
‎Acum, prioritatea e ‎să supraviețuim până dimineață.
‎Stai! Dacă Flux îi consideră periculoși, ‎iar ea a renunțat la fugă…
‎N-am renunțat.
‎Cel mai bine e să continuăm testele.
‎Crearea unei celule stem ‎care să elimine efectele secundare
‎va dura mult mai mult de… nouă minute.
‎Trebuie să mai tragi de timp.
‎Ne vom concentra ‎pe ADN-ul mitocondrial extranuclear.
‎Și trebuie să-l observăm în acțiune.
‎Ce bine ar fi dacă am avea ‎o mutație stabilă și repetitivă!
‎Ce? Nu. Sigur vei fi în siguranță aici?
‎Vom fi bine.
‎Nu e o idee bună. ‎Am văzut cum își tratează subiecții.
‎Dacă am avea mai mult timp, ‎am proceda diferit. Dar nu avem.
‎- Ai putea să ajuți. ‎- Chiar ajut.
‎Îi ascult pe soldați ‎și stau cu ochii pe tine.
‎Ce problemă ai cu mine?
‎Mai întrebi?
‎Burke nu risca să fie ucisă de Finch. ‎Ea e Finch!
‎Dar tu nu știai asta.
‎Doi oameni au murit din cauza ta.
‎Nu voi permite ca al treilea ‎să fie cineva drag. Sau Sarkov.
‎Știi ceva? ‎Pe voi vă vânează ticăloșii de la Flux.
‎E problema voastră. Eu m-am cărat de-aici.
‎- Stai, că te și ajut. ‎- Ce faci?
‎- Plec! ‎- Nu, nu poți ieși.
‎- E prea periculos. ‎- E adultă.
‎Hei! Mă numesc Hannah Moore.
‎Dețin Moral High Grounds.
‎E o cafenea din cartierul universitar.
‎Nu sunt cu idioții ăștia. ‎Nu mă refer la tine.
‎Nu sunt cercetător ‎și nu fac chestii ciudate.
‎- Fără supărare. ‎- Nu, chiar e cam ciudat.
‎Vreau doar să merg acasă.
‎- Ce spun? ‎- Nu spun nimic.
‎- Hannah, te rog, nu. ‎- Abbi, nu!
‎Fetelor, ce se întâmplă?
‎Hannah face o adevărată scenă aici!
‎Abbi, intră înapoi!
‎Avem mișcare la ușa din față. Două ținte.
‎- Dacă pleci, plec. ‎- Nu poți, e prea periculos.
‎- Și asta nu e? ‎- Ați înnebunit?
‎- Intrați în casă! Ce faceți? ‎- Cer permisiunea să trag.
‎- Juan! ‎- Trage!
‎Nu trageți!
‎Am fost împușcat! Sunt rănit!
‎Sunt teafăr.
‎- Juan, adu trusa de prim ajutor! Hai! ‎- Aduc prosoape.
‎Hannah! Hannah, e în regulă.
‎Hannah! Hannah?
‎Hannah, uită-te la mine! ‎O să te faci bine.
‎O să fie bine. O să te faci bine.
‎Ți-am spus să nu tragi.
‎Ai împușcat un spectator nevinovat.
‎Nu există spectatori nevinovați.
‎Există doar PD, rebeli sau martori.
‎Știi ce părere are comisia despre martori.
‎Oricum ar fi, aceste PD cred acum ‎că le-am declarat război.
‎Așa și e.
‎Nu așa conduc eu lucrurile.
‎Vreau țintele în viață,
‎iar tu te lași influențat ‎de rahaturi personale.
‎Dacă mai ignori ordinele,
‎o să-ți petreci restul carierei ‎curățând cuștile menajeriei.
‎Ți-ar plăcea?
‎Așa mă gândeam și eu.
‎Câți ești dispusă să pierzi?
‎Ți-ai pierdut și auzul odată cu nasul?
‎Niciunul!
‎Nu mă refer la prețioasele tale PD.
‎Câți agenți ești dispusă să pierzi?
‎Ai văzut ce au făcut ‎în laboratorul din Portland.
‎Am văzut și dotările lor improvizate.
‎Avem protocoale de izolare net superioare.
‎Oamenii de știință spun asta mereu.
‎Iar oamenii mei trebuie ‎să facă mereu curat.
‎Cu monștrii, există o singură regulă.
‎Cât timp sunt lăsați să trăiască, ‎mor oameni.
‎Asta îmi trezește amintiri.
‎Exact la asta mă gândeam și eu. ‎La Stanford.
‎Stanford. Îți amintești de Găinozaur?
‎Găinozaur. Nici nu făcuserăm cunoștință
‎și pretindeai ‎că poți transforma o găină în dinozaur.
‎Și-mi tot spuneai că vorbesc prostii.
‎- Cât aveai, 15 ani? ‎- Paisprezece. Mulțumesc.
‎Și ai rămas cel mai deștept elev al meu.
‎- Oare ce s-a întâmplat cu chestia aia? ‎- A fost delicioasă.
‎Ești gata?
‎Ține minte. Mostră de sânge, ‎de piele și de salivă.
‎Cu mostra de sânge și piele ‎cred că mă descurc, dar…
‎cu saliva va fi greu. ‎Ceva îmi spune că mușcă.
‎- Ochelarii mei. ‎- Da.
‎Și fă poze.
‎- Tu! ‎- Bună!
‎- O să simți o mică înțepătură. ‎- Băga-mi-aș!
‎Încă o înțepătură.
‎Futu-i!
‎O să te jupoi de viu și o să te port ‎ca pe un costum cu pantaloni.
‎Ce imagine drăguță! ‎Dar ție ce ți-am făcut?
‎Tot ce i-ai făcut ei.
‎A, fiindcă ești idul lui Sydney.
‎Ce plictisitor!
‎Tot simplist ai rămas.
‎Prefer să mă consider Sydney
‎descătușată de constrângerile emoționale ‎impuse de societate.
‎Sydney eliberată de îndoielile de sine ‎inoculate de alții.
‎Sydney căreia nu-i pasă de nimic!
‎- Foarte drăguț. ‎- Nici măcar nu mă asculți, nu?
‎- Încă o înțepătură. ‎- Ține-o tot așa.
‎Când o să te omor, o să te omor încet.
‎Mi-e o frică!
‎Încearcă să sune iar la Urgențe.
‎Să auzim!
‎911, ce urgență aveți?
‎Am nevoie de o ambulanță. ‎Prietena mea a fost împușcată.
‎Alo?
‎Bună, Abbi, sunt Dominique.
‎Ambulanțierii sunt pe drum.
‎După ce vă predați, ‎îi putem trimite înăuntru.
‎Ce psihopat folosește viața cuiva ‎ca monedăde schimb?
‎Dacă moare, jur…
‎Abbi, nu uita ce am vorbit.
‎În locul tău, aș avea mare grijă ‎ce spun în continuare.
‎Bagă-ți în fund cele 15 minute!
‎Dacă așa conduci tu lucrurile, ‎o să stăm aici toată noaptea.
‎Aveai dreptate cu Portland. Ce dezastru!
‎- Dar ai adunat multe date. ‎- Nu doar date.
‎Mostre de sânge și țesut. Și feromoni.
‎Nu reușesc să-mi dau seama ‎de ce sunt în stare.
‎Amândoi putem pleca de aici ‎cu ceea ce vrem.
‎Aș analiza orice pentru o cafea adevărată.
‎Tilda?
‎Pulsul ei e slab.
‎Lent.
‎Dacă n-o ducem repede la spital…
‎Doamne, abia dacă o cunosc,
‎dar simt că-mi smulge cineva ‎inima din piept.
‎- Știu că sună ridicol. ‎- Nu e ridicol.
‎Nu trebuie să cunoști pe cineva de mult ‎ca să ții la el.
‎Nu trebuia să fie aici. ‎Doar încerca să ne ajute.
‎A luat niște decizii proaste.
‎Tu vrei să fii pedepsită ‎pentru fiecare decizie proastă luată?
‎Urma să spun că nu merită să moară.
‎Trebuia să te gândești la asta ‎înainte s-o alungi.
‎Stați cu ochii pe ea. Am ceva de făcut.
‎N-a vorbit serios.
‎Ba da. Și are dreptate.
‎Arată exact ca bunica mea. Un filmuleț!
‎Nu ești destul de drăguț ‎ca să fii așa prost.
‎Acum dă-mi drumul ‎și lasă-mă să-mi curm suferința.
‎Și vorbește exact ca ea.
‎Salut-o pe Sydney. Bună, Sydney!
‎E clar că te iubește la nebunie.
‎Ce-a mai zis?
‎- A zis destul de multe. ‎- Poți fi mai exact?
‎E subconștientul tău, Sydney. ‎Sigur știi deja.
‎Nu pune la suflet nimic din ce spune. ‎E o psihopată, nu sunt eu.
‎De fapt, tehnic vorbind, e.
‎Psihic și genetic.
‎- Același ADN? ‎- Da.
‎Asta ești tu. Asta e Finch.
‎E incredibil.
‎- Același ADN, dar altă expresie. ‎- Și arată-mi brațul.
‎- Nu am nimic. ‎- Exact.
‎Am luat cinci mostre de țesut de acolo.
‎- Cinci? ‎- E un număr justificat.
‎Vreau să spun că nu ai rănile ei.
‎Deci celulele mele redevin celule stem ‎înainte să devină celulele lui Finch.
‎Mă întreb dacă rănile se mută. ‎Mă doare ficatul.
‎Trebuie să observăm transformarea. ‎Ești gata să reluăm?
‎- „Gata” nu e cuvântul potrivit. ‎- Bine.
‎Dr. Burke!
‎- Suntem ocupați. ‎- Abbi, ce s-a întâmplat?
‎- Au împușcat-o pe Hannah. ‎- Poftim?
‎Care ziceai că e Hannah?
‎Pe care ai folosit-o cu Doug?
‎- Doug a fost un experiment eșuat. ‎- Care?
‎Spune-i, Alex.
‎- Dar… ‎- Acum!
‎Pe aia.
‎Mai bine ai aștepta cu vinul.
‎Auzul tău ne-a tot salvat pielea azi.
‎Da, și cu ce a ajutat-o pe Hannah?
‎Nu tu ai împușcat-o, ci Flux.
‎De ce ești așa drăguț cu mine?
‎Pentru că țin la tine.
‎Atunci sunt o fată norocoasă.
‎Pentru că tu, Juan Ruiz, ai o inimă mare.
‎- Abbi, alea sunt celule stem? ‎- Ale lui Doug.
‎- Sigur vrei să faci asta? ‎- Nicidecum.
‎Atunci n-ar trebui să faci asta.
‎Să nu încerc să-i salvez viața?
‎Doug suferea din cauza celulelor stem. ‎Avea dureri constante.
‎A ales dacă să trăiască sau să moară. ‎Hannah merită să aleagă.
‎Nu pare că-i dai de ales.
‎- Bună! ‎- Abbi?
‎O să te faci bine.
‎Și acum ce facem?
‎Își maschează mișcările cu muzică.
‎- Funcționează. ‎- Unde-ți sunt căștile?
‎- În sufragerie. ‎- Tu du-te sus.
‎Tilda, tu păzește parterul.
‎Eu voi patrula în restul casei.
‎Eu o să aștept aici.
‎Sunete izolate.
‎Sunete izolate. Rahat!
‎Gaze lacrimogene lansate.
‎Eu pot să respir, dar tu nu poți.
‎Sydney avea dreptate.
‎Celulele stem revin în stare embrionară,
‎înainte de a se transforma ‎în celulele lui Finch.
‎Tu auzi ce se întâmplă acolo?
‎- Se luptă. ‎- Oamenii se sacrifică pentru tine.
‎Mă lași? Luptă pentru ei înșiși.
‎- Continuă să-ți spui asta. ‎- Doar respect înțelegerea.
‎Ei protejează laboratorul ‎ca eu și Sydney să terminăm treaba.
‎- Nu-ți pasă de leac. ‎- Nu știi asta.
‎Dar Sydney știe.
‎Speră și că o să-ți vină mintea la cap ‎și o să faci ce trebuie.
‎Dar amândoi știm că nu e așa, nu?
‎- Ești epuizantă! ‎- Nu te poți abține.
‎Ești ca scorpionul ‎din alegoria aia tâmpită.
‎- Aș vrea să înec pe cineva… ‎- Nu ai ovarele necesare.
‎Celulele tale își amintesc ‎ce ar trebui să fie.
‎Memoria e un lucru fascinant, ‎nu-i așa, Al?
‎- L-ai găsit, nu-i așa? Mincinosule! ‎- Nu încă.
‎Cred că m-am cam săturat de tine.
‎Nu va mai avea încredere în tine.
‎Știi asta, nu?
‎Nimeni nu trece de ușa asta.
‎Au folosit un tun sonic.
‎Doar m-au trântit la pământ.
‎Pe mine au folosit o armă ‎cu electroșocuri. Cred că m-a gâdilat.
‎Eu sunt imună la gazul toxic.
‎„Retrageți-vă.”
‎Nu. N-are sens. Ne-au încolțit. ‎De ce să se retragă acum?
‎Speră că au obținut ce voia Crain.
‎Hannah!
‎Slavă Domnului!
‎Vai, nu!
‎Nu!
‎E numai vina mea.
‎Nu, nu e vina ta.
‎Armele pe care le-au folosit ‎împotriva noastră…
‎Ne-au testat limitele.
‎A fost doar un test.
‎- Au făcut experimente pe noi. ‎- Din nou.
‎Nu suntem persoane dotate pentru ei, ‎ci doar niște cobai.
‎Și știți ceva? M-am săturat de asta!
‎Mai bine mor luptând ‎decât să trăiesc sub microscop!
‎Vor să vadă ce putem face?
‎Haideți să le arătăm ‎ce putem face în seara asta.
‎- Le arătăm că și cobaii mușcă. ‎- Da, futu-i!
‎Vreți monștri?
‎O să vă dăm monștri, băga-mi-aș!
‎- „Și cobaii mușcă”? ‎- La Tilda a funcționat.
‎Nu cred că discursul a funcționat la ea.
‎Feromonii mei afurisiți!
‎Oricare dintre arme ar fi trebuit ‎să ucidă ținta pe loc.
‎Sunt niște PD extraordinare.
‎Sunt și ucigași cu sânge-rece.
‎Da.
‎O vreau pe Burke vie.
‎Agent Sponson, e cineva la ușa din față.
‎Du-te acolo.
‎Idioții ăștia doi
‎și încă opt între noi ‎și centrul de comandă.
‎Și doi lunetiști ascunși în copaci.
‎Juan, lunetiștii!
‎Tilda, vizoarele!
‎Jos! În genunchi!
‎- Du-te! Nu eu sunt dușmanul. ‎- Am zis: „Jos!”
‎Voi sunteți.
‎Doamne!
‎Știu. Credeam că efectele secundare ‎sunt tot un eșec, dar nu e așa.
‎Am petrecut șapte ani încercând ‎să repar ceva ce nu era stricat.
‎Te-ai lămurit? Acum ne poți vindeca?
‎Da. Și n-o să-ți vină să crezi ce ușor e.
‎Trebuie doar să controlăm ‎expresiile proteice ale mitocondriilor
‎și gata.
‎Și o vei face?
‎- Da, până la urmă. ‎- Alex!
‎Nu, ascultă-mă!
‎- Suntem așa aproape! ‎- Trebuie să-i ajutăm pe copii.
‎Vezi ce se întâmplă acolo? ‎Trebuie să-i facem la loc oameni.
‎Și îi vom face. Desigur.
‎- Doar că… ‎- Introducere în poezia modernă.
‎Nu pot să cred că îmi scoți ochii acum.
‎Introducere în poezia modernă.
‎Nu e cinstit.
‎Sydney, eram un băiat de opt ani.
‎O notă proastă m-ar fi costat licența…
‎Introducere în poezia modernă, Alex!
‎Nu trebuia să-ți spun povestea.
‎Bine.
‎Am să fac un leac.
‎Dar apoi noi doi vom fi chit.
‎Bine?
‎Cum rămâne cu Flux?
‎Mă ocup eu de Flux.
‎Juan!
‎Mă ajuți puțin?
‎Ferro, răspunde! Păzește-ți spatele!
‎Goreman, mă auzi?
‎Hudson?
‎Dr. Crain? Ai o clipă?
‎Întăririle sunt pe drum.
‎Nu vor ajunge la timp.
‎Bine, să ne calmăm puțin.
‎S-au făcut greșeli de ambele părți.
‎Cred că suntem de acord ‎că nu asta ne dorim.
‎- M-ai fi putut păcăli. ‎- N-avem ce discuta.
‎- Uimitor! ‎- Hannah!
‎- M-am gândit că poate ai nevoie de asta. ‎- Da.
‎Poate că nu e cel mai potrivit moment.
‎Nu vreau probleme.
‎Lasă arma jos.
‎Mai bine nu.
‎- Ai văzut ce i-am făcut prietenului tău? ‎- E mai mult un coleg.
‎Gândește-te bine ‎la ce vei face în continuare.
‎Ai ajuns pe lista noastră roșie.
‎De aici demonstrația de forță.
‎Drăguț!
‎Îți ofer aceeași șansă să te predai.
‎Și dacă refuz?
‎Atunci ne predăm noi.
‎Nu la asta mă gândeam.
‎Îi putem pune capăt ‎doar ucigându-i pe Crain și pe ceilalți.
‎Ți-au luat-o înainte.
‎Și nici asta nu va opri Flux. ‎Nu va înceta niciodată să vă vâneze.
‎Nu se înșală.
‎Cât despre tine, tot ce vrei,
‎anume știința celulelor stem sintetice,
‎o mostră vie, le poți obține de la mine.
‎Dă-le drumul și sunt doar a ta.
‎Și dacă refuz?
‎Revenim la planul A.
‎Mie-mi sună bine.
‎S-a făcut.
‎Hannah!
‎Mă bucur că nu mai ești moartă.
‎Cum adică „nu mai” sunt?
‎Nu încercați să mă salvați.
‎Ai spus ceva?
‎Nu. Gândeam cu voce tare.
‎Nu m-au lăsat să-ți fac multe bagaje.
‎E timpul să plecăm.
‎Dr. Burke…
‎Mulțumesc.
‎Abbi…
‎Udă-mi plantele!
‎Îți dai seama că, dacă întrec măsura, ‎înțelegerea noastră cade?
‎Da. Și ei știu asta.
‎Ai spus că ești o mostră vie, ‎dar nu și ce boală ai.
‎- Te întrebi dacă ai făcut un târg bun? ‎- Cam așa ceva.
‎Ești moartă, Crain.
‎Mă auzi?
‎- Ești moartă. ‎- E destul de bine.
‎Putem adăuga „s-o salvăm pe Burke” ‎pe lista noastră de treburi?
‎Nu ne ducem după Burke.
‎Cine zice?
‎Burke.
‎Mi-a șoptit un mesaj.
‎„Păziți-l pe Alex, vă poate vindeca.
‎Și nu încercați să mă salvați.”
‎A spus ea asta?
‎Ceva îmi spune ‎că nu va fi ușor să-l păzim.
‎Nu. Încearcă să se furișeze chiar acum.
‎Glumești, nu?
‎- Voiam să iau o gură de aer. ‎- Cu toate lucrurile tale?
‎Nu-s toate.
‎Nu pleci nicăieri.
‎Și cum propui să mă oprești?
‎Mă ocup eu.
‎Introducere în poezia modernă.
‎- Nu ai dreptul să invoci asta. ‎- Mi-a zis să-ți amintesc.
‎Să ne înțelegem. ‎Dacă vă vindec, îmi rămâneți datori.
‎Bine. Cum spui tu.
‎Și iau camera de oaspeți de la etaj.
‎Deci…
‎Gata.
‎Ne facem bine.
‎Atunci de ce am impresia ‎că am făcut un pact cu diavolul?
‎Subtitrarea: Lucia Elena Popovici