СЕРІАЛ NETFLIX
Не віриться, що Берк та Фінч — Джекіл та Хайд, як Хуан.
Не як Хуан. І я не Джекіл та Хайд.
-Яка різниця? -Ну…
Фінч планує вбивства.
Чупакабра діє інстинктивно.
Звучить, як виправдання вбивства.
Ти не згодна.
Згодна. Так.
Я скажу, що ще я б вбила, ці начо.
Ключ у рівному намащенні бобів.
А не навалити все на купу і сподіватися на краще.
-Так… -Замовкни.
Берк та Сарков обговорюють її симптоми СГГР.
Вона знала, що щось не так, але не знала що. Гаразд.
Не вірю, що вона нам не розповіла.
Вона брехала нам в очі.
-Жахи через ліки? -Впевнена, в неї були причини.
Вона хотіла, щоби ми виконали її брудну роботу,
а сама виставляє так, ніби вона робить нам послугу.
Дивись на це так.
Д-р Сарков тут через д-ра Берк.
Він вилікує нас всіх через д-ра Берк.
І вона стає першою у черзі. Гаразд.
Може, він вилікує і мене разом з нею.
Так? Ми з Берк перевертні.
Думаю, «трансформер» — кращий термін.
-Ні. Трансформери — це такі роботи. -Байдуже.
Слухайте, навіть, якщо ви з Берк…
трансморфери, це не значить, що можна лізти вперед у черзі.
Я перша, забув?
Оскільки побічні дії через однакову помилку у протеїні,
ліки для д-ра Берк вилікують усіх нас.
-Ти серйозно? -Не бачу, чому ні.
Гаразд. Але кого вони вилікують, Хуана чи Чупакабру?
Так, я не хочу завжди бути Чупакаброю.
Не хвилюйся, шанси на це дуже малі.
Сподіваюся.
Якщо він лишиться Чупі, я з ним не працюватиму.
Чупі, мабуть, сере вагонами.
Йой, ти досі тут.
-Мій «Убер» ще не приїхав. -Мабуть, в тебе жахливий рейтинг.
-Чи немає зв'язку. -Це дивно.
-Здебільшого, зв'язок тут є. -Тут є ще начо.
-Я не хочу. -Може, хтось з нас тебе підвезе.
Чи можеш піти пішки.
Я подумала про те ж саме.
Ханно, чекай. Тільдо.
Що?
Тиск в тебе дуже великий.
Гадаю, це через стрес від трансформації.
-Наскільки було погано? -Дуже неприємно.
Не віриться, що ти експериментувала на собі.
Що ти собі думала?
Що не хочу померти від генетичного розладу, який я відкрила.
-А я довів. -Серйозно?
Могла б подзвонити. Ти мала подзвонити.
-Ти не відповідав. -На цей я б відповів.
Якби ти лишила мені повідомлення, дуже детальне.
Але я б передзвонив.
Ти тут, отже, Хуан показав тобі роботу Єйка.
Причина не лише в цьому, і не думаю, що це робота Єйка.
Він ніколи не був вибагливим.
Він зміг відстежити ненормальний протеїн..
Після нашої з Аббі роботи я думаю, щось у стовбурових клітинах
має неймовірний ефект на мітохондріальну ДНК та синтез протеїнів.
І як пропонуєш вилікувати побічні дії?
Сподіваюся, разом.
Те, що ти робиш, неетично.
Одна річ — спробувати вилікувати людей,
та інша — змінювати їх за своєю забаганкою.
-По-перше, я так не розмовляю. -Саме так.
По-друге, якщо працюватимемо разом, ми зможемо обернути побічні дії.
І обидва отримаємо бажане.
А нещодавно ти не хотіла відмовлятися від свого «морального кодексу».
Який «моральний кодекс», якщо моє альтер-его — серійна вбивця.
Ханно. Чекай.
Слухай, я знаю, Тільда може бути своєрідною.
Рибна ікра своєрідна. Тільда просто зла.
Ні.
Ти так кажеш, бо вона може все чути.
Ні, я кажу так, бо вірю в це. Я поговорю з нею, обіцяю.
Я розумію, ти застрягла у цій ситуації «друзі по біді»,
але я — ні.
Я прийшла попередити Берк про Фінч, і зробила це.
Мою роботу закінчено.
Але дякую, що запропонувала поговорити з Тільдою.
-Я ціную жест. -Будь ласка.
Якщо будеш недалеко, заходь до кав'ярні.
Так, я з радістю.
Що…
Я думала, твої феромони…
Забудь.
Обов'язково заходь.
Дехто запав на нашу дівчинку.
-Сарков та Берк? -Аббі та Ханна.
В Саркова та Берк там науковий урок.
-Аббі, Аббі. -Аббі каже Ханні, що вона клас.
І це вірна відповідь, Ханно.
Що вона сказала?
Тепер вони розмовляють про клітини, протеїни, нові експерименти…
-Аббі та Ханна? -Сарков та Берк, йолопе.
-А, гаразд. -Просто…
Це як стояти між фурами і слухати, що вони кажуть.
Забагато гаміру.
Може…
Уяви, що вони самостійні доріжки звукозапису.
А потім вимкни ті, які не хочеш чути.
Тобі пощастило, що ти милий.
-Варто було спробувати. -Гаразд.
Гаразд.
Добре.
Снайпери на позиції?
Так точно!
Бачу ціль?
Я — ціль?
-Це був вистріл? -Лягайте.
-Готові! -Вперед!
Марно. Немає сигналу.
-Хто там? -Я не знаю.
Їх десятеро, може, більше. У всіх є зброя.
Стрілку дають прочуханку.
Вони не повинні нас вбивати.
Поки що.
Чому всі хочуть нас вбити? Я ж милий, так?
Мабуть, ці козли полювали на нас від Портленду.
Чекай, хто на вас полює?
Псевдо-державне агентство «Флакс».
Як УСН для науки. Думаю, це вони.
УСН? Скоріш, як ФБР.
Вони таємна державна наукова поліція.
Думаю, ми всі розуміємо, що вони козли.
Так зрозуміліше. Дякую, Тільдо.
-Будьте тут. -Аббі, обережніше.
Отже…
чула, ікра своєрідна.
-Звучало як вистріл. -Він і був.
-Це «Флакс», мають бути. -Не вірю, що хотіла до них.
Трясця. Не зараз.
Могла сказати, що є це.
-Вони не були потрібні. -Спірна заява.
Назавжди це їх не зупинить. Мені треба звідси тікати.
-Вам? Вони прийшли за нами. -Це не змагання, Енні.
-Я Аббі. -В них немає юрисдикцій.
Ніяких ордерів на арешт. Вони вбивці вчених.
Чула про холодний синтез, смертельний промінь Тесли?
-Водяні двигуни? -Так. Міські казки.
«Флакс» хоче, щоб ти так думала.
А тепер вони тут, отже, мені тут бути не можна.
Тому поквапся.
Хочете, щоб я вигадала, як вам втекти?
І якомога швидше. Якщо вони дізнаються, що ми робили…
Ага, а тепер «ми».
-Ти сама не хотіла виходити. -Гаразд.
-Д-р Берк? -Він має рацію. Нам треба тікати.
Гаразд.
Вона - просто жах.
-Треба витягти Берк та Саркова. -Щасти.
Там мобільна база та купа бійців.
Думаю, технічний термін для ситуації - «ми в дупі».
-Треба було тікати раніше. -Тепер вони викликають важку артилерію.
-Треба пригнутися! -Лягаймо!
Ти впевнена?
Так. Впевнена.
-Так? -Я шукаю Аббі, Хуана чи Тільду.
Звідки вона знає наші імена?
Не знаю. Але твоє ім'я вона назвала першим.
Ідіотський алфавітний порядок.
Гаразд, я виходжу. Не стріляйте.
Крута тачка.
Авто компанії.
Д-р Домінік Крейн. Головний науковий офіцер, Флакс.
То ви «важка артилерія»?
-Старе прізвисько. -За що його вам дали?
Нищили беззбройних цивільних?
Це перегнув один з агентів.
-Його покарають. -Бо покарання - це досить.
На його захист скажу, твій друг з'їв його ніс.
Я його відкусив. Є різниця.
Я сама, Хуане.
За протоколом ми маємо діяти так,
коли ТП становить таку загрозу.
-«ТП»? -Талановита персона.
Термін «Флакс» для жертв невдалих наукових експериментів.
Здебільшого, ми ганяємося за радіоактивними мавпами чи щурами, але…
інколи натрапляємо на нелегальні експерименти над людьми.
А сутички з ТП можуть коштувати нам обличчя.
-Буквально. -До чого ви хилите?
Після Портленду ви потрапили у наш червоний список.
Тому і прояв сили.
Ваш агент погрожував Хуану та його родині. Він лише захищався.
А безлад на складі?
Це ваші люди викрали нас для експериментів, хіба ні?
Якби вони були нашими,
ми б зараз не розмовляли.
Ми лише небезпечні, якщо нас спровокувати.
І я тут, аби дати вам шанс це довести.
Виходьте мирно. Дайте зробити кілька тестів.
І всі щасливі.
А що, як ні?
Багато неправильно сприймають «Флакс».
Залежить, в кого спитати, ми або…
«наукові регулятори» чи «наукова поліція»…
Я чула «вбивці вчених».
Думаю, наш мандат набагато простіший.
Ми — причина, через яку люди не вірять у монстрів.
І вона дала нам 15 хвилин, щоб вийти.
Це було… чотири хвилини тому.
Всім нам?
-Лише нам та д-ру Берк. -Про мене не казала?
Навряд чи вони знають, що ви тут.
-А якщо ми здамося? -Ніхто не постраждає.
-Вони не знають, що я тут? -Я можу сказати.
Якщо мене захоплять, зі мною зникне і надія на ліки. Тому ні.
Зараз найбільший пріоритет — вижити до завтра.
Чекай. Якщо «Флакс» вважає їх загрозою, і вона плюнула на втечу…
Я не плювала.
Наш кращий крок — пришвидшити тести.
Створення клітин, які обернуть побічні дії,
займе більше, ніж… дев'ять хвилин.
Виграй нам більше часу.
Зосередимося на екстраядерному мітохондріальному ДНК.
І треба побачити її в дії.
Якби ж ми мали стабільну мутацію, яка повторюється.
Що? Ні. Ви впевнені, що ви тут у безпеці?
Все буде добре.
Це погана ідея. Ми бачили, як він поводиться з піддослідними.
Якби ж ми мали більше часу, щось би вигадали, але його немає.
-Могла б допомогти. -Я і допомагаю.
Слухаю військових та пильную тебе.
Що в тебе за проблеми зі мною?
А так незрозуміло?
Фінч не загрожувала Берк, бо та і була Фінч!
Але ти цього не знала.
Двоє мертві через тебе.
Я не дозволю третім стати тому, хто мені не байдужий. Чи Саркову.
Козлам з «Флакс» потрібна ти.
Це твоя проблема. Я пішла звідси.
-Давай допоможу. -Що ти робиш?
-Йду геть! -Ні, не виходь.
-Це занадто небезпечно. -Вона доросла.
Гей. Мене звати Ханна Мур.
Я власниця «Морал Хай Граундс».
Це кав'ярня в Університетському районі.
Я не з цими козлами. Це не про тебе.
Я не вчена. І я не роблю дивне лайно.
-Без образ. -Ні, це таки дивно.
Я лише хочу додому.
-Що вони кажуть? -Нічого.
-Ханно, не треба. -Аббі, ні.
Гей. Що відбувається?
Ханна влаштовує сцену.
Аббі, повернися.
Є рух біля вхідної двері. Бачу двох.
-Якщо ти підеш, я теж. -Ні, це небезпечно.
-Хіба? -Ви здуріли?
-Зайдіть! Що ви робите? -Запит на вистріл.
-Хуане! Хуане! -Вогонь.
Відставити.
Мене підстрелили!
Ні, я цілий.
-Хуане, неси аптечку. -Я за рушниками.
Ханно. Ханно, все гаразд.
Ханно. Ханно?
Ханно, дивися на мене. Подивися на мене. Все буде гаразд.
Все буде добре. Все буде гаразд.
Я казала не стріляти.
Ти підстрелив мирного.
У такій ситуації мирних не існує.
Є лише ОЛ, втікачі чи свідки.
І ти знаєш, що рада думає про свідків.
Тепер ТП думають, що ми оголосили їм війну.
Так і є.
Я дію не так.
Вони потрібні мені живі,
а ти дозволяєш особистому лайну нам заважати.
Проігноруєш наказ ще раз
і прибиратимеш клітки у звіринці до кінця своїх днів.
Хочеш?
Так я і думала.
Скількох готова втратити?
Ти з носом втратив і слух?
Жодного!
Я кажу не про твоїх дорогоцінних ТП.
Я кажу про агентів.
Сама бачила, що вони зробили з лабораторією у Портленді.
А ще я бачила їхні хисткі камери.
Наше обладнання набагато краще.
Вчені завжди так кажуть.
А моїм людям завжди треба приходити та прибирати за вами.
А у справі з монстрами є лише одне правило.
Доки вони живі — вмирають люди.
Як у давні часи.
Я подумала про те ж саме. Стенфорд.
Стенфорд. Пам'ятаєш Курозавра?
Курозавр. Ми тоді навіть не були знайомі,
а ти сказав, що можеш зворотньо еволюціонувати курку у динозавра.
А ти казала мені, що я брехло.
-Скільки тобі було, 15? -Ні, 14. Дякую.
А ти досі найрозумніша студентка, яку я вчив.
-Цікаво, що сталося з тією штукою? -Вона була смачна.
Готова?
Пам'ятай. Зразок крові, шкіри та мазок слини.
Кров і шкіра — легко, а ось слина…
щось підказує, що вона кусається.
-Мої окуляри. -Так.
І зроби фото.
-Ти. -Привіт.
-Зараз кольне. -Сучий син.
І ще раз.
Вилуп…
Я здеру з тебе шкіру та носитиму, як костюм.
Чудова картинка. Але що я тобі зробив?
Все, що зробив їй.
А, бо ти особистість Сідні.
Нудно.
Досі все спростовуєш.
Я вважаю себе Сідні,
яка звільнилася від емоційних меж, нав'язаних їй суспільством.
Я — Сідні, вільна від сумнівів у собі, вбитих у її підсвідомість.
І я — Сідні, якій насрати!
-Мило. -Ти навіть не слухаєш, так?
-Ще один укол. -Я витримаю.
Коли я вбиватиму тебе, робитиму це повільно.
Йой, боюся.
Знову намагаються викликати термінові служби.
Під'єднай мене.
Це 911, що у вас сталося?
Потрібна швидка. Мою подругу ранили.
Алло? Алло?
Аббі, це Домінік.
Швидка вже їде.
Щойно ви здастеся, ми її пропустимо.
Що за хворий вилупок торгується життям людини?
Якщо вона помре, клянуся…
Аббі, пригадай нашу розмову.
Я була б дуже обережна у виборі слів.
Запхай свої 15 хвилин собі у дупу.
Якщо ти так виконуєш речі, ми простирчимо тут всю ніч.
Ти мав рацію щодо Портленда. Гівняна була робота.
-Але ти зібрав багато даних. -Не лише даних.
Зразки крові та тканини. І феромонів.
Знаєш, але я не уявляю, на що вони здатні.
Є варіанти, коли ми обидва можемо отримати бажане.
Я б зважила всі варіанти заради справжньої кави.
Тільдо?
В неї слабке серцебиття.
Повільне.
Якщо скоро не доставимо її до лікарні…
Боже, я ледве її знаю,
а здається, наче в мене виривають серце.
-Знаю, це звучить тупо. -Ні, це не тупо.
Не обов'язково знати когось довго, аби турбуватися.
Вона не мала бути тут. Вона просто хотіла допомогти.
Вона прийняла погані рішення.
Хочеш, щоб тебе карали за кожне погане рішення?
Я кажу, вона не заслуговує смерті.
Треба було подумати, перш ніж доводити її.
Пильнуй її. Я маю дещо зробити.
Гей, вона не мала це на увазі.
Так, мала. І вона має рацію.
Вона схожа на мою бабусю. Відео.
Ти недостатньо вродливий, щоб бути таким тупим.
Зніми з мене ланцюг і дай полегшити тобі страждання.
І звучить точно як вона.
Передай привіт Сідні. Привіт, Сідні.
Вау, вона точно тебе ненавидить.
Що ще вона сказала?
-Багато, до речі. -А точніше?
Що вона твоя підсвідомість. Та, думаю, ти вже зрозуміла.
Не приймай близько її слова. Вона психопатка, вона не я.
Ну, технічно, вона — це ти.
Психологічно та генетично.
-Однакова ДНК? -Так.
Це ти. Це Фінч.
Неймовірно.
-Одна ДНК, але різні люди. -І покажи мені свою руку.
-Нічого. -Отож-бо.
Я взяв там п'ять зразків шкіри.
-П'ять? -Логічна кількість.
Я кажу, що твої травми — не її травми.
Отже, мої клітини можуть повертатися до стовбурових і ставати клітинами Фінч.
Цікаво, чи переміщуються травми? В мене болить печінка.
Треба побачити трансформацію ще раз. Готова?
-Готова — не вірне слово. -Гаразд.
Д-р Берк. Д-р Берк. Д-р Берк!
-Ми зайняті. -Аббі, що таке?
-Вони підстрелили Ханну. -Що?
Яка з вас Ханна?
Які ви використали на Дагу?
-Даг — провальний експеримент. -Які?
Скажи, Алексе.
-Але… -Негайно.
Ці.
Може, зачекаєш.
Твій слух врятував наші дупи.
Так, а Ханні не допоміг.
Не ти її підстрелила, а «Флакс».
Чому ти такий добрий до мене?
Бо ти мені не байдужа.
Тоді я щасливиця.
Бо в тебе, Хуане Руїс, величезне серце.
-Аббі, це стовбурові клітини? -Дагові.
-Ти впевнена, що хочеш це робити? -Ні.
Тоді не роби.
Я маю спробувати її врятувати.
Дагу було погано через ці клітини. Він жив у болю.
Він міг обирати, жити чи вмерти. Ханна теж заслуговує на вибір.
Не схоже, що ти даєш їй вибір.
-Гей. -Аббі?
Все буде добре.
Що це таке?
Вони прикривають музикою своє пересування.
-І це працює. -Де твої навушники?
-У вітальні. -Іди нагору.
Тільдо, пильнуй вхідні двері.
Я патрулюватиму решту будинку.
Я зачекаю тут.
Ізолюй доріжки.
Ізолюй доріжки. Трясця.
Газ пішов.
Я можу дихати, а ти — ні.
Сідні мала рацію.
Клітини повертаються до стану ембріонних стовбурових,
перш ніж перетворитися у клітини Фінч.
Ти чуєш, що діється?
-Вони б'ються. -Люди жертвують собою заради тебе.
Вони б'ються заради себе.
-Повторюй собі це. -Я дотримуюся домовленості.
Вони захищають лабораторію, аби ми з Сідні закінчили.
-Тобі наплювати на ліки. -Ти цього не знаєш.
А Сідні — ні.
Ще вона сподівається, що ти отямишся та вчиниш вірно.
Але ж ми знаємо правду, так?
-Ти виснажуєш. -Ти не можеш втриматися.
Ти як той скорпіон у дурній приказці.
-Є дехто, кого б я утопив. -Яєчниками не вийшов.
Твої клітини пам'ятають, де вони мають бути.
Пам'ять — дивовижна штука, хіба ні, Але?
-Ти все зрозумів, так? Брехун. -Ще ні.
Думаю, з мене достатньо.
Вона більше ніколи тобі не довірятиме.
І ти це знаєш, так?
Вони не мають сюди увійти.
Вони вистрілили якоюсь звуковою зброєю.
Вона лише збила мене з ніг.
А по мені стріляли електровистрілами. Було лоскотно.
А в мене імунітет до газів.
Вони відступають.
Ні. В цьому немає сенсу. Вони нас притиснули. Нащо відступати?
Вони сподіваються, що отримали те, що хотіла Крейн.
Ханна.
Дякувати Богу.
О ні.
Ні. Ні. Ні.
Це я винна.
Ні.
Зброя, яку вони використовували,
вони перевіряли нашу межу.
Це все лише перевірка.
-Нас штрикнули і взяли зразок. -Знову.
ТП не значить «талановиті персони». Це значить тимчасовий піддослідний.
І знаєш, що? З мене досить.
Я краще битимуся, ніж житиму під мікроскопом!
Вони хочуть побачити,
на що ми здатні? Ми їм сьогодні й покажемо.
-Що піддослідні можуть дати відсіч. -Так!
Хотіли монстрів?
Ми дамо вам монстрів.
-«Піддослідні дають відсіч»? -На Тільду подіяло.
Не думаю, що промова подіяла на Тільду.
Мої бісові феромони.
Кожна ця зброя мала відразу вбити ціль.
Ці ТП неймовірні.
Ще вони холоднокровні вбивці.
Так.
Берк мені потрібна живою.
Агент Спонсон, є рух біля вхідних дверей.
Іди туди.
Ці два йолопи,
вісім між нами та командним центром.
І двоє снайперів ховаються у деревах.
Хуане, снайпери.
Тільдо, маски.
Стояти, на коліна.
-Іди. Я не ворог. -Я сказала: «На коліна».
Ви — вороги.
Боже.
Знаю. Я думав, побічні дії — це провал, але ж ні.
Я сім років хотів виправити те, що не було зламано.
Ти знайшов як? Зможеш нас вилікувати?
Так. Ти не повіриш, як все просто.
Треба лише контролювати форму протеїну мітохондрії,
і все.
І ти зможеш?
-Так, згодом. -Алексе.
Ні, послухай мене.
-Ми так близько. -Ми маємо допомогти тим дітям.
Ти бачиш, що відбувається? Треба зробити їх людьми.
І зробимо. Обов'язково.
-Просто… -Вступ до сучасної поезії.
Не вірю, що ти використовуєш це на мені.
Вступ до сучасної поезії.
Це нечесно.
Сідні, мені було вісім років.
Погана оцінка коштувала б мені бакалаврату…
Вступ до сучасної поезії, Алексе.
Не треба було тобі розповідати.
Гаразд.
Я зроблю ліки.
Але тоді ми з тобою квити.
Гаразд?
А що з «Флаксом»?
Я подбаю про «Флакс».
Хуане.
Допоможеш?
Ферро, прийом. На твої шість.
Горман, прийом.
Хадсон?
Д-ре Крейн, є хвилинка?
Підкріплення вже у дорозі.
Вони не встигнуть.
Давайте заспокоїмося.
Обидва боки наробили помилок.
Думаю, ми погодимося, що ми хотіли не цього.
-Мене ви майже обдурили. -Нам немає про що розмовляти.
-Неймовірно. -Ханна.
-Я подумала, що тобі це згодиться. -Так.
Мабуть, зараз невлучний час.
Я не хочу неприємностей.
Опустіть зброю.
Краще ні.
-Ви бачили, що сталося з вашим другом? -Він лише колега.
Зважуйте свої дії ретельніше, докторе.
Ви у нашому червоному списку.
Тому і прояв сили.
Мило.
І можу сказати ваші ж слова про те, щоб здатися.
А якщо відмовлюся?
Тоді здамося ми.
Я казала не про це.
Єдиний спосіб це закінчити — вбити Крейн та всіх присутніх.
Вони вже тебе випередили.
І це не зупинить «Флакс». Вони не припинять полювати на вас.
Вона каже правду.
Ти хотіла отримати
наукові дані на синтетичні стовбурові клітини,
живий зразок, я зможу тобі все це дати.
Відпусти їх, і я твоя.
А як відмовлюся?
Перейдемо до плану «А».
Я не проти.
Домовилися.
Ханна.
Я така рада, що ти більше не мертва.
Тобто, «більше не мертва»?
Не намагайтеся мене рятувати.
Ти щось сказала?
Ні. Думки вголос.
Вони не дали багато зібрати.
Час у дорогу.
Д-ре Берк.
Дякую.
Аббі.
Поливай мої рослини.
Ти розумієш, якщо вони вийдуть за межі, угоду скасовано?
Так. І вони теж.
Ти живий зразок, але ти не сказала, які в тебе побочки.
-Питаєшся, чи уклала гарну угоду? -Типу того.
Ти труп, Крейн.
Чула мене?
-Труп. -Дуже непогано.
Отже, тепер першим у списку стоїть порятунок Берк?
Ми не підемо за Берк.
Хто сказав?
Берк.
Вона прошепотіла мені повідомлення.
«Будьте з Алексом, він вас вилікує.
І не намагайтеся мене врятувати».
Вона це сказала?
Щось мені підказує, з ним буде не просто.
Ні. Він вже намагається втекти.
Це такий жарт?
-Хотів подихати повітрям. -Зі своїми речами?
Не з усіма.
Нікуди ти не підеш.
І як ти мене втримаєш?
Я сама.
Вступ до сучасної поезії.
-Гей, не тобі це згадувати. -Вона просила нагадати.
Розставлю всі крапки над «і». Я вилікую вас, і за вами буде борг.
Гаразд. Як би не було.
І я займу гостьову кімнату нагорі.
Отже…
Це все.
Нас вилікують.
Тоді чому я почуваюся, наче ми уклали угоду з дияволом?
Переклад субтитрів: Fatun Volodymyr