EN NETFLIX-SERIE
-Ska vi inte ens diskutera det? -Det finns inget att diskutera.
Du planerade en resa till Europa utan att berätta.
Jag sa ju att jag tänkte åka.
Ja, tänkte på det.
Sen visade jag hotellet jag bokade i Paris.
Sen diskuterade jag för- och nackdelar med ett tågpass med dig.
Du såg mig förnya mitt pass!
Du sa aldrig att du skulle åka.
Tre månader är en lång tid.
Det är så länge du vill att det blir.
Ska du bara lämna mig här då?
På mer än ett sätt.
Var inte en sån Jeff, Jeff.
Helvete.
Jeff? Herregud.
Jeff!
Hjälp!
-Någon! -Jag kan hjälpa till.
Det är min pojkvän.
Jag tror att han…
Herregud.
Hej.
Hur mår du?
Syftar du på skottskadan
eller monstret jag inte samtyckte till att bli?
Du är inget monster.
Du väckte mig från de döda.
Det är definitionen av ett monster.
Du lever.
Ja, toppen. Det var ju så kul första gången.
Jag hade gjort det annorlunda, om det var möjligt.
Jag vet att du bara försökte göra det rätta, men…
Fan. Det gör ont.
Ända sen jag var fem har jag fått höra att jag skulle vara död vid 40.
Jag har förberett mig för en tidig död i hela mitt liv.
Försonats med det.
Jag fattar.
Efter alla mentala förberedelser
måste det vara omvälvande att få höra att du är odödlig.
Vad menar du med odödlig?
Jag trodde att du förstod när vi pratade.
Så jag får leva med den ständiga smärtan av den här skottskadan för alltid?
-Nej, Sarkov jobbar på en lösning. -Lösning?
En syntetisk stamcell utan biverkningar.
Och du litar på honom?
Jag håller ett öga på honom.
Det gör vi alla. Om han inte lyckas, lovar jag att bota dig.
Du har gjort mer än nog.
Det är inte ditt fel.
Jo, på sätt och vis.
Ja, men ändå inte. Det du gjorde var fel.
-Men det var av rätt anledning. -Säg det till Hannah.
Hon vänjer sig. Hon behöver bara tid att acceptera sin odödlighet.
Som hon har gott om nu, tack vare dig.
Det är inte roligt.
Det är lite roligt.
Du är på gott humör.
Självklart. Jag blir botad.
Vi blir botade.
-Vi blir botade. -Vem ska bli botad?
Vi ska bli botade.
Vi vet inte när. Tygla era förväntningar.
Du kan sjunga och turnera igen.
Du kan sluta slakta folk urskillningslöst.
Ni inser väl att det finns nackdelar med att ge upp våra förmågor?
En nackdel med att inte döda folk?
Det blir svårare att rädda dr Burke.
Hur är det annorlunda för dig? Du använder ju inte dina feromoner.
Jag använder dem.
-Motvilligt. -Det kvittar.
Syd var tydlig.
Inga räddningsoperationer.
Vi måste göra nåt.
Syd slöt avtalet med Flux,
om vi försöker rädda henne blir vi måltavlor igen.
Vad konstigt.
Och irriterande. Vad är det?
En nyhetsnotis för allt om Chupacabras, monsterskådningar och Bigfoot.
Bigfoot finns inte.
"Skräcken i Tacoma slår till igen"?
Bra. Det är du.
Vi klarar oss.
Det här är ingen fängelsecell.
Självklart inte.
Vad tror du att vi gör på Flux?
Jag tror att ni är en hemlig kvasi-statlig organisation med mandat
att förtrycka vetenskapliga framsteg som ni anser vara säkerhetsrisker.
Vi torterar inte forskare.
Jag hade nyss en svart påse över huvudet.
Ja, vi har ett ansvar att stävja farlig vetenskap.
Men vi ger även forskare konstruktiva idéer.
Inga fönster.
Så omhändertagande.
Det är för din säkerhet.
Och din?
Kanske lite.
Vi är nyfikna på dina syntetiska stamceller.
Deras potential är uppenbar.
De kan vara ett universalmedel för alla genetiska sjukdomar.
Du frågade vad det här är för ställe.
Det är upp till dig.
Det här kanske är din fängelsecell.
Eller så är det din stund i rampljuset.
Jag måste bara bevisa värdet av mina syntetiska stamceller.
Där ser du.
Jag visste att du var smart.
Hur ska jag göra det?
Är det inte uppenbart?
Läkare, hela dig själv.
Tilda, det är polistejpen.
Definitivt ett monster.
Kolla in väggen.
Nåt klättrade upp på den.
Men vem? Inget av de andra testobjekten uppvisade liknande biverkningar som Juans.
Det kan vara ännu ett experiment.
Vem det än är, så är han säkert ensam. Och rädd.
Darcy?
Darcy! Titta, det är Darcy.
Hej. Kom hit.
Vad…? Vad gör du här?
Ser till att du inte är död.
Hur visste du att jag var här?
Efter Portland aktiverade jag Hitta min vän.
På din telefon.
Men varför gjorde du det?
För att se till att du inte är död. På tal om det.
Du har undvikit mig i två dagar.
Vad har du haft för dig?
I två dagar?
Jag lovar att berätta. Men vi måste åka hem.
Ett monster är löst.
En annan Chupi?
-Det finns ingen annan Chupi. -Vi vet inte vad.
Vi diskuterar det hemma.
Kom igen, Darcy.
Hej då. Vi ses, okej? Hej då.
Nu är det visst upp till oss.
Vi kanske borde prata med överlevaren.
Turnéer behöver skåpbilar
-Fan, det är PJ. -Jag klarar det inte ensam, Tilda.
-Ring Hannah. -Hannah vill vara ensam.
Kan jag få skjuts hem? Jag måste byta om.
Okej då.
Förvänta dig inget samtal.
Enligt läkaren är hon i ett ihållande hallucinogent tillstånd.
Kan jag göra nåt mer?
Kan du hämta kaffe åt mig?
Ska bli.
Jag använder mina feromoner.
Spår av nervgift?
Jag vet inte vad som hände, men du ska inte vara här.
Det här är förbjudet område.
-Legitimation. -Visst.
Okej, vänta lite.
-Genast, annars elchockar jag dig. -Vad gör du? Jag tar fram det.
Hur vet jag att du inte har ett vapen?
Du är rädd för att jag är det.
Okej.
Nu lugnar vi ner oss.
Lugna dig.
Vi behöver inte hetsa upp oss. Jag vill bara se legitimation.
Här är det. Ser du?
Abbi Singh.
Vilket vackert namn.
Tack, konstapeln.
Hoppas tanken är full.
Efter flera dagar bryr du dig bara om det?
Du var tydlig med att du inte ville prata.
-Jag har varit upptagen. -Jag ser det.
Okej.
Vem är konstnären?
Han är bra.
Den här tillhör Juan.
-Han är bara en vän. -Säkert.
Ja, han är lite kär i mig.
Det är ganska uppenbart.
Men det är inget mer.
Dessutom har han en flickvän.
Existerar läkaren ens?
Eller är det en ursäkt för att ta semester?
Är det vad du tror?
Det är klart att Sarkov finns.
Jag har äntligen hittat honom och ska bli botad.
-Ska du bli botad? -Jag ska bli botad.
Allvarligt? Det är fantastiskt.
När? Kan du följa med på turnén?
Kanske, jag vet inte…
Herregud. Jag är så ledsen.
Förlåt att jag frös ut dig.
Jag bara…
Bandet betyder allt för dig.
Du betyder allt för mig.
Du har inget att vara ledsen för.
Det har du.
-Jag blir svartsjuk, okej? -Inte okej.
Juan är bara en vän.
Det hoppas jag.
Håll tyst och visa att du är ledsen.
Ja, min drottning.
Jag behöver ingen barnvakt.
Bra, jag är inte här för att byta blöjor.
Sydney sa åt mig att bota er, så det ska jag.
Packa ihop din lilla vetenskapsmässa och stick.
Jag försöker spåra ett monster.
Gör det där uppe då. Försök inte använda dina feromoner på mig.
Jag har skapat mitt eget motmedel.
Vill du bli av med mig? Säg vad du tycker.
Tetrodotoxin.
Hej då.
Det trodde jag också.
Fast detta kan skapa ihållande hallucinogena tillstånd,
om det inte dödar en först.
Hur ihållande?
Över 15 timmar.
-Var fick du tag på det? -Monstret attackerade ett par.
Nervgiftet dödade en av dem
och fångade den andra i ett konstant mardrömstillstånd.
Har du sett nåt liknande?
Ett monster är på fri fot. Det måste vara mitt.
Jag anklagade dig inte.
Lycka till med monsterjakten.
Det är ingen jakt.
-Jag vill förstå så jag kan hjälpa det. -Du försöker verkligen förstå det.
Nån måste hjälpa det.
Får mig att undra varför du inte ser på dina egna förmågor på samma sätt.
Jag måste uppdatera Juan och Tilda.
Du är helt oresonlig.
Döda Chupi är som att skära av dig näsan för att håna ansiktet.
Den är farlig.
Varför förstår du inte det?
Det låter som att han har skyddat dina kära.
Ge honom en chans.
-Jag vet att du har en grej för monster. -En "grej" för monster?
Tror du att det bara är det?
Min konst är inte fetischism.
Det handlar om inre skönhet, brister och allt.
Jag omfamnar Chupi för att han är du.
-Darcy… -Vet du vad?
-Stanna du. -Nej, Darcy!
Darcy?
Jag…
Taktlös.
Okänslig. Idiot.
Chupi!
Vad gjorde du med mig?
Jag lappade ihop dig. Varsågod.
Darcy! Är hon okej?
-Hon sitter på bussen till Vancouver. -Lever hon?
Annars blir det en otäck busstur.
Hon kommer tillbaka.
Hon ligger lågt tills det är säkert.
-Jag måste prata med henne. -Hon vill inte prata med dig.
Sa hon verkligen det?
Efter att du blev förgiftad försökte du bita av hennes ansikte
så hon behövde lite avstånd.
-Hur mår du? -Hur jag mår?
Min flickvän dumpade mig via en forskare.
Nej, jag menar fysiskt.
Jag bryr mig inte, känslomässigt sett.
Jag är lite öm.
Och jag tror att det där giftet gjorde mig förvirrad.
Jag såg djävulen.
Men hans bröst var en bur.
Mamma och pappa var instängda i den.
Jag ville hjälpa dem, men jag kunde inte röra mig.
Nervgiftet orsakade förlamning och hallucinationer.
Och du fick nog för att döda en noshörning.
-Gissa hur jag vet det. -Helst inte.
Under tiden är du lite öm och hade en mardröm.
Jag har väl tur.
Tur har inget med saken att göra.
Din Chupacabra metaboliserade giftet. Mina stamceller räddade ditt liv.
Tack?
Antar jag.
Vi kom iväg sent.
PJ körde fort för att komma ikapp.
Säkert att du inte vill ha en öl?
Rose och PJ bråkade om låtlistan.
Självklart.
Plötsligt börjar PJ skrika.
"Få bort dem."
Jag sa: "Du har inget på dig."
Han trodde att han var täckt av spindlar.
Han körde av bron.
I nästa stund fylldes skåpbilen med vatten.
När jag kom i land vände jag mig om.
Skåpbilen var borta.
Och Rose…
…var borta.
PJ…
Borta.
Det är okej.
Fan också.
Finch, inte igen.
Hej.
Avvakta. Hon är redan borta.
Städa upp det där.
Hon har visst förstört ännu en sekvenserare.
Jag önskar jag visste varför.
Vet du inte vad hon håller på med?
Så intressant.
Hon vet precis vad du gör.
-Hon är inte glad. -Har du pratat med henne?
Kortvarigt, men inte konstruktivt. Annars vore det inte fjärde sekvenseraren.
Jag undrar varför information inte är ett utbyte mellan er.
-Vet du vad ditt undermedvetna vill? -Bra poäng.
Om du ska bota dig själv får du skynda på.
Vi börjar få slut på sekvenserare.
Problem?
Ja, hon…
…verkar hata den här tavlan.
Jag håller med henne.
Så…
"Säg mitt namn."
Fan ta den här Beetlejuice-skiten.
Området är förbjudet.
Visa ID-kort.
-Hoppas att läkaren är okej. -Hans hjärta slår.
Vad gör du?
Simon sa att PJ kraschade
för att han trodde att han var täckt av spindlar.
Hade PJ spindelfobi?
Ända sen han var liten.
Här.
Vårt monster gjorde det här.
Det finns bara ett sätt att få veta.
Det är hans gift, det vet jag.
Bäst att vara på den säkra sidan.
Hej då, älskling.
Hur jag mår? Det är väl det du tänker fråga?
Jag kom för att säga att jag är ledsen för PJ.
Och för att se om du mår bra.
Toppen! Jag sitter också med tummen i röven
och väntar på att Abbi ska berätta nåt jag redan vet.
Även om monstret bär ansvaret…
…vet vi inte om det var avsiktligt.
Min empati för det tog slut så fort PJ:s hjärta stannade.
Jag vet att du inte menar det.
Hur länge har vi känt varandra?
Sju år.
Nej. Så länge har vi vetat om varandra.
Vi har känt varandra i några veckor. Räcker det för att bli expert på Tilda?
Jag vet hur det är att förlora nån man älskar.
Hat äter upp en inifrån, men man måste kunna förlåta.
För dig.
Kan förlåtelse ge tillbaka PJ?
Nej.
Vad är poängen då?
Abbi är klar med proverna.
Tilda, dina kåpor.
Jag behöver dem inte längre.
Efter omfattande tester
är jag nästan säker på att PJ dödades av samma nervgift
som hittades i offren.
Det kunde jag ha berättat. Det gjorde jag.
Det är inte allt.
Monstrets nervgift bär genetiska markörer av syntetiska stamceller.
Så allt är Sarkovs fel?
Ja och nej. Markörerna matchade inte Sarkovs prover.
De matchar de från Portland.
-Nate. -Nate.
-Varför är han ute efter oss nu? -För att han är ett monster.
Fel.
Nate ser ut som ett monster, men nåt mänskligt driver honom.
Som om du skulle veta det.
Ja. Som jag skulle veta.
Vi dödade Melanie och Qamara.
Kan jag få en sammanfattning?
Nates flickvänner.
Så det är en hämndgrej.
Vad tråkigt.
Han ger sig på de vi bryr oss om för att få oss att lida.
Mamma och Ben. Han har gett sig på folk ni bryr er om. Min familj står på tur.
-Det vet vi inte. -Jag kan inte riskera det.
-Okej, jag följer med. -Jag med.
-Det är nog ingen bra idé. -Jag frågade inte.
Hallå! Ungdomar.
Det här kan vara en chock.
Men jag bryr mig inte om ert mysterium.
Vill ni ha ett botemedel, behöver Tilda som frivillig.
Varför jag?
Jag har redan testat deras DNA, så nu måste jag testa ditt.
Okej.
Ska vi?
Äger dina föräldrar båda ställena?
Vi bodde ovanför pappas kampsportsstudio och mamma ägde bageriet bredvid.
Det måste ha varit trevligt att växa upp vid ett bageri.
Doften av färskt bröd.
Snarare ljudet av grova brödformar som slamrar kl. 04.00.
Jag saknar det ljudet.
Båda företagen blomstrade.
Vi var så lyckliga.
Så här nära hemma har jag inte varit sen allt gick åt helvete.
Det är illa nog att se lusten i min väns ögon.
Men att se det i min familjs ansikten…
Det är åtminstone en bra lögn att ljuga om Oxford.
Min mamma behöver det.
Hon har inte varit sig lik sen pappa dog.
Världens friskaste man, och en dag dör han av en hjärtattack.
Vi hyr ut studion till bokhandeln för att få det att gå ihop.
Det har varit jobbigt för mamma och Ben.
Och mig.
Jag känner mig som en femåring.
Jag vill ha min mamma.
Jag vet hur det känns.
Varför klarar sig rattfyllerister alltid oskadda?
-Hur är det med dig och din bror? -Jag pratar faktiskt med min bror igen.
Och…
Paloma fyller snart år.
Jag ser fram emot det.
-Chupacabra-fri. -Ja.
Det suger att behöva skydda familjen från sig själv.
För att Sarkov botar oss.
Juan, se upp.
Är det Nate?
Jag vet inte. Han bar huvtröja när han angrep Darcy.
-Han går mot bageriet. -Han kommer aldrig in.
ENDAST PERSONAL
Fan också.
-Det var inte monstret. -Det var min bror.
Han blir alltid hungrig efter en utekväll. Mamma dödar honom för att han är sen.
Du fick i alla fall se honom.
Tack för att du inte åt upp honom.
-Kan du vända dig om? -Ja.
Du behövde väl inte mig?
Tekniskt sett behöver jag ingen.
Varför är jag här då?
För jag ville beklaga sorgen.
Visst vill du det.
Låter jag alltid sarkastisk?
Okej, visst. Du är ledsen att PJ dog.
-Tack. -Hur många har du förlorat?
På riktigt förlorat.
Inte morföräldrar eller hamstrar.
Bara PJ.
När jag var två hade jag förlorat alla.
-Hur gick det till? -Det där.
Just det där. Det är det jag menar.
Vi är så besatta av att kvantifiera variablerna kring döden
att vi ignorerar dess vanligaste symptom.
Skörhet.
Som art är vi svaga.
Man kan inte bota döden.
Eller, du kan det.
Men det borde du inte.
Jag vill inte.
Tänk dig odödlighet.
Får aldrig nåt gjort för det "finns alltid en morgondag".
Det är sant.
Det som hände PJ är en meningslös tragedi
som blev desto mer vettlös av dess olämpliga tajming.
För, Tilda, jag är så nära att bota den svagheten.
Tror du att dina stamceller hade räddat honom?
Du såg hur fort Juan metaboliserade nervgiftet.
Vi vet inte att PJ hade utvecklats Juans biverkningar.
Det är sant.
Vissa stamcellsbiverkningar är specifika för individen.
Men vissa kan vara universella. Se här.
Det pågår en dödsstrid i petriskålen.
Nates nervgift mot dina vita blodkroppar.
Gissa vem som vinner.
Toppen. Så dina syntetiska stamceller är överlägsna Nates.
Uppenbarligen.
Men det är inte säkert att de förhindrar döden.
Jag vill inte ha garantier.
Jag vill bara ha en chans.
Och du, Juan och Abbi.
Ni har alla en chans.
Du föreslår att göra alla som oss.
Monster.
Det är ditt ord, inte mitt.
Det är du som dödar dina misslyckade experiment.
Jag trodde att de led.
Och ännu viktigare, de trodde att de led.
Tack vare dig har jag insett mitt misstag.
Vårt DNA gör oss inte till monster, våra handlingar gör det.
Ska inte du jobba på vårt botemedel?
Det är klart i morgon bitti.
Återställande syntetiska stamceller.
Utformade för att göra er svaga.
Eller, mänskliga.
Bravo.
Jag är orolig för Tilda.
Ja, jag vet.
Jag med.
Hon klarar sig.
Hur vet du det?
För att du tar hand om henne.
Lösningen är här.
Sarkovs botemedel är klart.
-Herrejävlar. Abbi! -Herregud.
-Abbi! -Herregud.
-Vem ringer du? -Hannah.
-Lite tidigt, va? -Skulle du vilja vänta på såna nyheter?
Bra poäng.
Abbi? Är det inte lite tidigt?
Sarkovs botemedel är klart.
-Är det klart? -Det är klart.
Ska han bota oss?
Han ska bota oss!
Vem ska bota er?
-Hannah, vem är det? -Nej.
Nej, snälla!
Hannah?
Kör bara. Kör!
Hannah!
-Hannah? -Hannah!
Hannah!
Fan.
Abbi!
Hannah?
Inkommande Samtal
Var är du?
Vill du ha din vän?
Jag vill ha botemedlet.
Nate?
-Hannah? -Dörren till vänster. Han är ensam.
-Tog ni med det? -Var är hon?
Jag berättar var hon är när jag är människa igen.
Jag vill se livstecken först.
Vi vet båda att hon lever.
Inget dödar henne.
Jag har försökt.
Kom igen nu.
Inte du, stinkbomben.
Gaphalsen.
Kom ihåg, om jag dör…
Helvete.
Herregud.
Han lever.
Al varnade mig för det här.
Al?
Jag vet inte…
SÄG MITT NAMN
Säg mitt namn.
SÄG MITT NAMN
Säg mitt namn.
Isabel Finch!
Så löjligt.
Du är hon, eller hur?
Jag är inte rädd för dig, Finch.
Det var på tiden.
Jävla mardrömmar.
Det menar du inte.
Finch?
Ja. Äntligen.
Inget mer skrikande ut i tomrummet.
Du måste sluta förstöra labbet.
Du utsätter oss båda för livsfara.
-Du förstör labbet, inte jag. -Var inte absurd.
Det här är en toppmodern anläggning. Den har allt jag behöver…
För att få oss båda dödade.
Crain sa att om jag botade mig själv
skulle hon se fördelarna med mina syntetiska stamceller.
Innerst inne vet du att hon ljuger.
Vad gör vi nu då?
Säg det du.
Du bestämmer.
Han är vaken.
Det fungerar.
Jag är människa.
Jag är också yr.
Hannah. Var är hon?
Kör söderut på I-5.
Jag sms:ar hennes exakta position om en kvart.
Jag kanske dödar dig nu.
Då hittar ni henne aldrig. Det lovar jag.
-Abbi, tänk om han ljuger? -Jag kan inte ta den risken.
Abbi tänker rätt.
Tilda, vi måste rädda Hannah.
Du dödade PJ.
Då vet du att jag menar allvar.
Vi är inte monstren.
Idiot.
Dr Crain? Dr Lang.
Dr Nate Lang.
Från Portland. Ja.
Jag lever i högsta grad.
Och jag har nåt du vill ha.
Hon är där borta.
-Hannah! -Hannah.
Hej. Det är Abbi. Det är okej. Vi är här. Allt kommer att bli bra.
Hjälp mig.
Det är okej. Hannah, du är i säkerhet nu. Du är i säkerhet.
Det här känns inte säkert.
Jag minns inte hur många gånger jag har dött.
Säg att ni slet den jäveln i stycken.
Typ.
Vi bytte dr Sarkovs botemedel mot dig.
Så han kom undan?
Det var enda sättet att hitta dig. Men vi vet att det fungerar.
Du blir den första som får det.
Förlåt att jag inte skyddade dig. Jag trodde inte att han var ute efter dig.
-Jag trodde inte att vi var… -Visste du att han fanns?
Ja.
Och du varnade mig inte för det här hämndlystna monstret?
Jag gav dig ensamtid.
Jag trodde att han skulle ge sig på min familj.
Jag vet inte hur du gör det här. Verkligen inte.
Jag måste härifrån.
Du med, innan något eller någon dödar dig.
Nej, jag kan inte. Inte än.
Abbi!
-Det finns inget bra här. -Det kommer det att göra.
Från och med nu,
säg till om ett monster härjar, okej?
Darcy.
Du behöver inte flytta ut.
Jag kan hitta ett annat ställe.
Juan, det här är din lägenhet.
Men dina möbler, då?
Jag hämtar dem senare.
Dina tavlor, då?
Det är bara tavlor.
Darcy, snälla.
Jag vet vad du tänker säga.
Låt bli.
Darcy!
Jag älskar dig.
Jag går runt till baksidan.
Ett ögonblick.
Jag ser dig. Jag är här.
Inkommande samtal
Abbi, säg inte att ni letar efter Hannah.
Oroa dig inte, vi hittade henne.
Jaha, Tilda.
Det var bra.
Det är lustigt, jag ångrar allt jag gjorde när jag var den därbesten.
Hälsa Hannah att det inte var illa menat.
Jag har ett meddelande från Hannah.
Och Darcy.
Och PJ.
Ja, det är…
Dr Lang.
Dr Crain bad mig hämta dig.
Undertexter: Tomas Lundholm