Jag är trött på att vänta på Sarkovs hjälp.
Jag ska bota oss själv.
EN NETFLIX-SERIE
-Hur tänker du göra det? -Ingen aning, men en sak vet jag.
Allt Sarkov behövde för att hitta ett botemedel fanns här.
Fan också.
Han gav dig inte mycket att gå på.
-Vi löser det. Det vet jag. -Vi?
-Jag ritar serieromaner. -Och?
Dr Burke sa att det kan ta flera år att bota oss.
Innan vi identifierade att mitokondrierna var orsaken till biverkningarna.
-Vi har inte ens månader. Jag är inte… -Det tar inte månader.
Sarkov listade ut det på en vecka.
Vi har inte en vecka!
Sarkov är redo att släppa lös nanorobotarna.
-Vi måste hitta honom nu! -Du hörde vad dr Burke sa.
-Hon vill att vi fokuserar på botemedlet. -Hon vill hitta Sarkov.
Jag vet att du är orolig för Tilda, men jag klarar det inte ensam.
Det här är ingen Tilda-grej.
Du vet hur det var att bli uppslukad av nanorobotarna.
Det var hemskt.
Jag dör hellre än att Paloma ska få uppleva nåt sånt.
Jag dödar alla som försöker utsätta henne för det.
Sarkov kan redan ha lämnat stan.
Det mest logiska är att återskapa botemedlet.
Det mest logiska är att hitta Sarkov.
Vet du vad?
Jag behöver inte din hjälp. Ha så kul med att leka privatdetektiv.
Ha så kul med att leka galen forskare.
Den korrekta termen är "skurkforskare".
Oroa dig inte. Du fixar det.
9 ÅR TIDIGARE
-Kan jag erbjuda nåt mer? -Jag vet inte, kan du?
Bara notan, tack.
Ska ni redan gå?
Synd.
Han flörtade med dig.
-Självklart. Det var dricksdags. -Han kanske tycker du är söt.
-Visst. -Du borde bjuda ut honom.
-Nej, tack. -Varför inte?
Ska jag göra det åt dig? Jag gör ändå allt för dig.
-Hej. -Hej.
Jag sa nej, Sydney. Släpp det.
-Du är skyldig 15 plus dricks. -Jösses.
Förlåt att jag försökte hjälpa till.
Det är illa nog med förolämpningar från fakulteten.
Jag vill inte bli retad av dig också.
Jag retades inte.
Vi vet båda att jag är ett missfoster.
Säg inte så.
Alla andra gör det.
Alla andra kan suga kuk.
-Jag är din chef. Du måste vara snäll. -Inte alls.
Du kan inte sparka mig.
Du hittar aldrig nån annan som står ut med dig.
Varför står du ut med mig?
Du är min vän och jag gillar dig.
Det är förkrossande att du inte inser hur bra du är.
Tänk om han säger nej?
Då säger han nej.
Det är inte hela världen.
Behöver ni växel?
Det är bra. Tack.
Jag har dig.
Jag behöver ingen annan.
Ja. Vi åker tillbaka till labbet.
AGUS botar inte sig självt.
Vet du vad du vill ha?
-Har ni delstatens bästa tonfiskmacka? -Tre år i rad.
Vilken delstat?
I Washington.
Toppen.
Jag tar en ostburgare med pommes frites och en milkshake.
Det är fuskdag.
Vi landade åtminstone nära hemmet.
Vi måste ta oss dit, omgruppera och stoppa våra förvandlingar.
Jag är mer orolig för Flux. De vill se oss döda.
Titta på baksidan av din hand.
Charmerande. De är nya.
Stamceller har ett bäst före-datum och sönderfaller med tiden.
Jag vet vad stamcellsutmattning är.
Leverfläckarna är ett tecken på utmattningen.
Vi måste fixa det här.
Vi behöver Alex.
-Så döda honom inte. -Jag lovar inget.
-Var är den andra kvinnan? -Toaletten.
Hon sa att jag kunde ta den här.
Hon bjuder.
Jag tar betalt för tallriken!
Toppen.
FÖRBJUDET OMRÅDE
Det är isolerat. Övergivet.
Tungt befäst.
Och läskigt.
Det skriker Sarkovs namn.
Jag är inte säker på att läskigt och isolerat är så avgörande som du tror.
Burke. Sarkov.
Biohackarna i Portland. Monday.
Samtliga skurkaktiga forskare.
Alla bodde på övergivna eller isolerade platser.
Så långt bort från andra som möjligt.
Det här är definitivt en skurkforskares labb.
Eller ett knarklabb.
Vill du hjälpa till eller inte?
Jag är ju här.
Vad är planen?
Gå in och se oss omkring.
Om Sarkov är där förvandlas du till Chupacabra.
Bara om jag måste.
Kom igen.
Rent ryskt.
Det var båda lådorna.
Ja, köper du de två där borta, får den här på köpet.
Kolla vad tung den är.
-Vi hade fel båda två. -Owen, håll tyst.
Vem fan är där borta? Visa er.
Nu kör vi.
-Vilka är de här pajaserna? -Du sa att stället var säkert, Greg.
Stället är säkert, Elliot.
-Vem fan är ni? -Vi är inga.
Vi såg inget.
Förlåt att vi störde er i dag.
Vi går nu. Owen, nu går vi.
-Vi ska ingenstans. -Owen!
Men vi letar efter Sarkov och ingen av dem är Sarkov.
-Men de är brottslingar. -Brottsling?
Jag är en jävla entreprenör.
Owen!
-Tröjan är helt ny. -Owen, du kunde ha dödat oss.
Du kunde ha dödat honom. Tur att jag stoppade dig.
Och stoppade blödningen. Och ringde ambulans.
Inget av det hade hänt om du hade lyssnat på mig och gått.
Jag är förvånad att du bara ville gå, med tanke på att han sålde olagliga vapen.
Han är inte viktig.
Det enda viktiga är att hitta Sarkov.
-Du har förändrats. -Nähä?
Jag pratar inte om Chupacabra.
Jag pratar om dig. När det här började tänkte jag:
"Om någon skulle använda sina krafter för att bekämpa brott,
är det Juan."
-Vet du varför? -Varför?
-För att jag läste serier som barn? -Nej.
För att du älskar serier. Vet du vad vi gjorde som barn?
Vi pratade om hur coolt det vore om Sarkovs experiment gav oss krafter.
-Minns du? -Jag minns inte.
Det gör jag.
Jag minns att du sa: "Det kvittar vilken kraft man får,
för det är personen som gör hjälten, inte kraften."
Jag…
Jag minns inte det heller.
Nej.
Det menar du inte.
Jag behåller den här.
Hej, bror.
Paloma undrar varför du inte har svarat på inbjudan.
-Du kommer väl? -Jag vill, men…
Vad är viktigare än din brorsdotters födelsedag?
Det låter som en kuggfråga, Alejandro.
Bara en fråga.
Vad är viktigare än din brorsdotters födelsedag?
Inget.
Vi ses på lördag.
Proprioceptivt minne.
Ursäkta?
Det är en konflikt mellan sinnesintryck och minne.
Det är därför du kliar på protesen.
Det kliar bara.
Du är tidig.
Jag är förvånad att du är här.
-Snälla. Jag är oförstörbar. -Som en kackerlacka.
Underskatta aldrig en kackerlacka.
När allt annat på planeten är dött kommer de att vara kvar.
På tal om det.
Den hittades utanför kusten.
Dr Burke lever fortfarande.
Du måste göra nåt åt det. Sätt alla på det.
Du är kvar på mitt kontor.
Ber du mig att fokusera hela min division på en forskare?
-Nej, jag beordrar dig. -En forskare?
En extremt farlig forskare som även råkar vara BP,
därför har hon högsta prioritet.
Varför?
Se mig bara som nyfiken.
Nyfikenhet ingår inte i ditt jobb.
Om hon lever är det inte länge till.
-Jag vill ha visuell bekräftelse. -Självklart.
Ja.
Nej.
-Hej. Varför ringer du så sent? -Okej, hör på.
Du får inte berätta för mamma att jag sa det här.
-Berätta vad? -För det andra är det nog inget.
Ben, vad fan? Säg det bara.
Mamma hittade en knöl.
Var?
Du vet.
-Där. -För Guds skull, hon är vår mor.
Du kan säga "hennes bröst". Vad sa läkaren?
Vi väntar på resultaten.
Har hon redan gjort biopsi? Varför ringde du inte tidigare?
Mamma ville inte oroa dig. Du vet hur hon är med sånt här.
Jag vet.
Men om du skulle bestämma dig för att komma hem…
-Bara en helg? -Jag fattar.
-Det skulle göra mamma glad. -Jag reder ut det.
Kommer du?
Så fort jag kan.
8 ÅR TIDIGARE
FLYTTFIRMA
Det är öppet.
-Sydney? -Bra. Kan du komma hit?
Jag måste veta om det här är rätt plats.
Herregud.
-Vad hände? -Ja.
Det är bara en vanlig ekkymos på ögat.
Sårskador på läpparna. Kanske ett brutet revben?
Några blåmärken från trubbigt våld. Jag har hjärnskakning.
Jag menar, hur? Hur hände det här dig?
Det är en lustig historia.
-Du låter väl inte soffan stå där? -Byt inte ämne.
-Du måste till sjukhus. -Nej, absolut inte.
Inget sjukhus. Ingen polis.
Alex, vem gjorde det här mot dig?
Du vet forskningsanslaget jag fixade? Det gjorde jag inte.
Anslaget var på 150 000 dollar. Vem gav dig så mycket pengar?
Nån som gör så här om de inte får sina avbetalningar i tid.
Jag har till lördag på mig att ge dem pengarna…
…annars dödar de mig.
Sydney, jag vet inte vad jag ska göra.
Vad tänkte du på?
Att vi behövde pengar till forskningen.
Att du redan hade bidragit med för mycket från din förlikning.
Det handlar inte om pengarna.
Förlikningen med Yake gjorde mig rik.
-Vi har inget att oroa oss för. -Du har inte det.
-Jag har ingenting. -Det är skitsnack och det vet du.
Hur mycket?
En kvarts miljon dollar.
Jag ringer banken.
Nej, du får inte ge mig så mycket pengar.
Du får dem inte.
Jag investerar i dig.
Du ska hjälpa mig att bota AGUS.
-Det här glömmer jag inte. -Det tillåter jag inte.
Din fantastiska idiot.
Om du inte bara messade din pojkvän skulle vi inte ha den här debatten.
Det är inte bara en debatt. Juan sa att nanorobotarna är farliga.
Och han är inte min pojkvän.
Så din vän, som är en pojke, försöker sabotera mina försök,
för att han är sur för att du lurade honom?
-Och du undrar varför folk ogillar dig. -Det gör jag inte.
Det undrar jag inte. Inte alls.
Lögnare.
Hela begreppet att livet är en popularitetstävling struntar jag i.
Du kan sluta spela ensamvarg.
Om nån förstår fördelarna med en fasad
är det tjejen som använde pappas kreditkort för att starta ett punkband.
Snälla, låt det här samtalet vara över.
Det är inget svaghetstecken att bry sig om andra, Al.
Jag såg din min när vi hittade liket i bilen.
Han hette Hank.
Ser du? Du bryr dig.
Det är därför Monday byggde robotar.
Jag har gett dig ett jobb. Fortsätt jobba nu.
Ja, sir.
Fan också.
Hannah.
Abbi.
Jag vet att du ville ha avstånd.
Men min mamma kan ha cancer och jag behöver nån att prata med.
Vad tråkigt att höra. Om det finns nåt jag kan göra…
Det gör det. Jag återskapar Sarkovs återställande stamceller
och behöver din hjälp i labbet.
-Jag är nog inte till mycket hjälp. -Jag kan förklara allt.
-Kan inte Juan eller Tilda hjälpa dig? -De gör sina egna grejer.
Abbi, förlåt. Jag kan inte.
Varför säger alla emot mig?
Jag kan inte hjälpa dig.
Jag hjälpte Finch och folk dog.
Jag hjälpte dig och blev torterad.
Det här är helt annorlunda. Du kommer inte att bli skadad.
Det kan du inte lova.
Beklagar.
Du inser väl att allt jag gör är för din skull?
-Du lever tack vare mig. -Det är ditt fel att jag är fast så här.
-Herrejävlar. -Jag har inget annat val.
Experimentet måste lyckas. Jag måste göra botemedlet.
Snälla, säg att du hjälper mig.
Hör du hur du låter?
Du låter precis som jäveln Sarkov!
Inget av det här skulle hända mig om du hade hållit dig borta.
Det är ditt fel att jag är ett monster!
Hannah!
Du är inget monster.
Nej, det är jag inte.
Du är det.
Juan.
Hej.
Jag ville komma tidigt och hjälpa till med kalaset.
-Men om det är ett problem kan jag… -Nej, nej. Du tillhör familjen.
Du är alltid välkommen.
Renata! Paloma!
Tío Pendejo är här.
Hade ni idioter dött av att dammsuga?
-Finch, vad gör du här? -Slappna av, Cobra Kai.
Jag vill inte ha en returmatch. Inte än.
Var är Sarkov?
Jag pratar hellre med dr Burke.
Jaså? Surt.
Vi bestämmer inte vem som kör bussen nu.
Varför? Vad har hänt?
Crain försökte återskapa Sarkovs botemedel från den döde Portland-idioten.
Jag antar att vi beställer pizza.
Hon injicerade oss mitt i förvandlingen och nu förvandlas vi slumpmässigt.
Så om du inte lyckats återskapa stamcellerna måste vi hitta Alex.
Tack, Finch.
-Har du det? -Inte än, men jag är nära.
Hur nära?
Jag försökte skapa en ny mitokondrie av våra oskadade sektioner,
men det funkade inte.
Jag provade samma sak, med samma resultat.
Om vi jobbar ihop påskyndar vi våra framsteg exponentiellt.
Jag uppskattar optimismen, men det finns ett skäl
att Alex lyckades så mycket fortare.
Ja, jag vet. Han är ett supergeni.
-Och han kan vara var som helst. -Nej, han är i stan.
Hur kan du vara så säker?
Dr Burke?
Vi har känt honom hela hans liv.
Han är kvar för att han är otålig.
Det är bra, för det här börjar göra ont.
-Inte på ett bra sätt. -Det är inte bra.
Det menar du inte.
Ju mer vi förvandlas slumpmässigt, desto fortare slits systemet ut.
Jag kan tänka mig hundra andra sätt att dö på.
Juan letar efter honom. Vi gör mer nytta här inne.
Du kan inte lista ut det här. Du är faktiskt en bra människa.
-Du kan inte tänka som han. -Som en skurkforskare?
Varför talar vi inte klarspråk? Han är en jävla galning.
Då ska jag tänka som en galning.
Okej.
Jag heter Alex Sarkov. Jag är en självisk, självcentrerad, narcissistisk idiot.
-Jag har alltid rätt. -Så klart.
Nu måste jag reparera skadat mitokondrie-DNA.
Men jag ska inte metodiskt identifiera några problemområden.
Varför skulle jag bry mig om försökspersoner?
Jag har bättre saker för mig.
Så…
Jag ska bara…
…ersätta dem med mina egna mitokondrier.
Där har vi det.
Abbi, det verkar lite långsökt.
Det är värt ett försök.
7 ÅR TIDIGARE
Varför betyder det så mycket för dig? De dog när jag var två.
Ja, men det är årsdagen.
Jag tänkte att du ville fira dem.
Jag minns inte ens hur de såg ut.
Hur ska jag kunna sörja nån jag aldrig kände?
De är dina föräldrar.
Du måste ha känslor för dem.
Dr Hallenbeck sa att känslor är slöseri med energi.
Hallenbeck var din handledare, inte din förälder.
Så går det när man ges till universitetet vid fem års ålder.
Uppfostrad av en forskarkabal
som hellre såg dig som en mänsklig dator än ett barn.
Vi fick tårta på min födelsedag.
Du måste känna nåt. Någonting alls?
Inget.
Kanske en sjudande bitterhet över deras själviskhet.
Det är alltid nåt.
Ingen vill höra hur arg man är för att ens föräldrar dog i en brand.
Det är okej att vara arg om det är så du känner.
Du ska bara förstå att det inte finns nåt fel sätt att sörja nån på.
Vem tänker du att jag ska sörja?
Ingen.
Vi börjar med kliniska studier på barn nästa vecka…
Du vill se till att jag inte stöter bort dem
med min motbjudande personlighet?
Nej, men lite finkänslighet skulle inte skada.
Nej, det skulle det inte.
Förlåt att jag inte är en bättre människa.
Det var inte så jag menade.
Jag vet.
Jag har tänkt mycket på det på sistone och du har redan gjort så mycket för mig.
Du lånade mig en kvarts miljon dollar.
Jag sa ju att pengarna inte spelar nån roll!
Det gör det för mig.
Du är min första riktiga vän.
Låt oss vara ärliga. Du är min enda riktiga vän, och jag…
Vad skulle jag göra utan dig? Eller nåt.
Jag ska ingenstans. Eller nåt.
De var här för ett par dagar sen.
-De lurade till sig en burgare. -Minns du nåt mer?
Jag fick betala för burgaren med mina dricks.
De drack milkshake också.
Och de stal en tallrik.
Den här sa att hon var mer orolig för "Flax".
Den här sa: "Döda honom inte."
Jag måste tillbaka till jobbet.
Benning.
Burkes tre BP:er. Jag måste skugga dem.
Vi borde leta efter Alex.
Hur kan du lita på honom efter allt han har gjort?
Jag vet varför han beter sig som han gör.
Under den hårda ytan finns…
Finns en hård insida?
Och under det finns en rädd liten pojke med en helvetisk barndom.
Han växte upp i ett labb och utsattes för experiment.
Han behandlades som utrustning.
Hur tror du att det påverkar nån?
Han är inte offret här.
Hon har rätt. Din hängivenhet till honom är missriktad.
Som sagt.
Håll tyst.
Va?
Finch!
Han är ingen skurk heller.
Han tillbringade hela livet med att stöta bort folk
för han tror att det är säkrare att vara ensam än att förlora nån.
Det som hände Sarkov är sorgligt.
Det förklarar bara hans handlingar, det ursäktar dem inte.
Det finns inget här.
Vi behöver inte Alex mitokondrier. Vilken oskadad som helst duger.
En risk jag inte vill ta.
Den enda oskadade mitokondrien i labbet var Sarkovs.
Vi vet att det botade Nate.
Han kanske använde toaletten där uppe.
Vänta. Jag har hittat nåt.
Ja.
Varsågod.
Du är ute på farlig mark.
Behåller du hellre Alex hemlighet eller lever?
Ärligt talat? Både och.
Äntligen.
Vad säger ni till varandra?
En behållare?
Jag vet att nanorobotar är små, men det här räcker inte.
Jag gör ett test för att se att skrivaren fungerar.
Med tanke på omständigheterna kändes det som…
Vad är motsatsen till "vårdslöst"?
Förståndigt.
Hur vore det förståndigt?
För att se till att nanorobotarna inte är farliga.
På grund av din pojkväns SMS?
De kommunicerar med varandra.
Ja.
De är nanorobotar.
Det är deras grej.
De kommunicerar med varandra. Därför behöver jag så många.
Så sätt fart.
Jag förrådde mina vänner för att jag trodde på dig.
Men om det är så illa som Juan säger har vi ett problem.
Jag lovar, Tilda.
De är inte farliga.
Skit också.
Någonting?
Inte än.
-Jag vill se. -Vänta.
Det är stabilt.
Det fungerade.
Sarkovs mitokondrier är nyckeln. Det här borde bota allt.
-Våra slumpmässiga förvandlingar med? -Ja, alla våra biverkningar.
Jag gjorde det!
Fantastiskt.
-Låt mig se. -Vänta. Nej!
Säg att du har gjort mer.
Det var allt av Sarkovs DNA vi hittade.
Fan. Vi måste hitta Sarkov.
Vi måste hitta Sarkov.
-Känner du dig magisk? -Ja.
Visa dina magiska fingrar.
Varsågod. Okej.
-Säg "abrakadabra". -Abrakadabra.
JAG KAN BOTA OSS!
Herrejävlar.
MEN JAG BEHÖVER SARKOVS DNA!
Nej, nej. Helvetes jävlar.
Perdón! Ha ett kul kalas. Burgarna är nästan klara.
Svär inte.
Jag är lite distraherad.
Det är mycket i Seattle.
-Vad heter hon? -Nej, det är inte så.
Då kan det vänta.
Du är här med familjen.
Kul att ha dig här.
Det är kul att vara här.
INKOMMANDE SAMTAL
Herrejävlar.
Är det hon? Du sa ju att det inte var så.
Det kommer att gå fort. Jag lovar.
Jag kommer strax.
Bäst att hon är värd det!
Du har ghostat mig i en vecka och nu ringer du?
Jag började skriva svar på alla dina nanorobotvarningar.
Jag skrev och skrev och insåg…
Det räcker inte med SMS, det krävs ett telefonsamtal.
Så…
Nu ringer jag.
Tror du att du kan ringa och låtsas som ingenting?
Jag hindrade dig från att göra bort dig.
Du och Abbi hade aldrig lyckats överlistat Al.
Var ärlig mot mig.
På en skala från ett till…
"Herre satans jävlar", hur farliga är nanorobotarna?
När du stack invaderade nanorobotarna vår kroppar och tog kontroll.
Jag var fångad i mitt eget skinn.
"Herre satans jävlar", alltså. Uppfattat.
Ja. Herre satans jävlar. Berätta var du är.
Nej.
Tilda, varför gör du detta? Ju mer du hjälper honom
desto svårare blir det att bli normala igen.
PJ var mitt normala.
Åh, Tilda.
Tilda, nej…
Du får duga.
Hej.
Kalaset är på baksidan.
Jag är inte här för kalaset.
Var är dr Sydney Burke?
Är du från Flux?
Har hon kontaktat dig?
Vad vill du henne? Varför är du förklädd?
Fokusera. Annars förstör jag din brorsdotters stora dag.
Så borde du inte ha sagt.
-Ta nåt att dricka. -Tack.
Vart tog Juan vägen?
Han fick ett samtal.
Han får skynda sig, annars missar han burgarna.
Hamburgare är nog det sista han tänker på nu.
Okej.
Helvete.
Juan?
Hej…
Så det finns nåt viktigare för dig än din brorsdotters födelsedag.
-Jag har inget val. -Val är allt du har.
Jag förstår inte varför du väljer att sticka.
Du skulle inte tro mig om jag berättade.
Om du går nu, kom aldrig tillbaka.
Det är inte rättvist…
Det som är orättvist är att du behandlar min familj,
din familj, som en eftertanke.
Jag svär, ni är ingen eftertanke.
Bevisa det då.
Kom tillbaka till kalaset. Seattle kan vänta.
Det kan det inte.
-Verkligen inte. -Hörni.
Kom igen. Det är dags för tårta.
Alejandro, vad är det?
Juan ska åka.
-Måste du åka? -Det måste han.
Men varför?
Vad hände?
Förlåt mig.
Hej.
Jag har ett problem.
Jag visste inte vem jag skulle ringa.
Har…? Jävlar.
Är Flux-agenten verkligen en clown?
Jag trodde att det var en metafor.
Juan. Det är okej. Det ordnar sig.
Jag borde ha stannat hos dig och hjälpt till.
Men jag gjorde det inte, för jag är självisk.
Nej. Det var jag som var självisk.
Jag använde nanorobotarna som ursäkt för att hitta Tilda.
Jag försökte feromonisera Hannah för att hjälpa mig i labbet.
Jag tror att du vinner.
Ja. På plussidan…
…insåg jag att jag är skyldig dig en ursäkt.
Jag säger mig inte vilja använda mina feromoner,
men så fort jag behöver nåt använder jag dem gärna.
Om jag var lite mindre självisk skulle vi inte vara i den här röran.
Vi begraver clownen, sen åker vi till labbet.
Ja.
Du, Abbi.
Tror du att vi kan bli mänskliga igen?
På genetisk nivå, visst.
Efter allt vi har gjort?
Jag vet inte.
Ja.
Det var det jag trodde.
Men jag ska ta reda på det. Det ska du också.
Hur ska du göra det?
Den bron får vi korsa senare.
-Bron. -Vilken bro?
-Jag vet var Sarkov är. -Va?
När jag pratade med Tilda hörde jag ett ljud och…
Kom hit.
Ser du? Här.
De är i Fremont.
Okej.
Det är nåt fel på nanorobotarna.
Äntligen. Tack.
Vi reder ut det innan nästa omgång tester.
Nästa runda?
Vetenskap är ingen exakt vetenskap, Tilda.
Om vi väntade på perfektion skulle vi aldrig uppnå nåt.
Det kom vi inte överens om.
Vi kom inte överens om nåt. Jag utför forskning.
Om du inte hjälper mig, så hindrar du mig.
Du sa att din plan skulle rädda liv, inte förvandla folk till robotmonster.
Jag är besviken på dig, Tilda.
Jag trodde att du förstod vad jag försökte göra.
-Jag antar att vi båda hade fel. -Jag antar det.
Vad i helvete?
Varför är du förvånad?
Jag sa ju att jag bär vapen.
Förlåt. Det här kommer inte att funka.
Okej.
Men innan jag dör…
Nej!
Rör dig inte.
Du hade rätt. Han var för otålig att lämna staden.
Låt mig sköta snacket när vi kommer in.
Det är bra, tack.
-Kom igen. -Dina förvandlingar accelererar.
-Det kan tyda på stamcellsutmattning. -I så fall…
Så där ja.
Jag måste göra allt själv.
Nanobotskrivaren är en viktig del av mitt arbete.
Vet du vad du har gjort?
Det gjorde nog hennes liv lättare.
Du har ingen aning.
Självklart är du här. Jag har inte tid med det här.
Du får komma tillbaka senare. Jag löser ett personalproblem.
Det är inget alternativ. Jag behöver varaktighet.
Du är den enda som kan hjälpa mig uppnå det.
Varför skulle jag göra det?
Jag kan ge dig en ny överföringsmetod.
Virala vektorer.
Skitsnack. Sydney har redan sagt att det inte går.
Sydney ljög för dig.
Du skulle väl göra det?
Du skulle förråda din äldsta vän för hennes sinnessjuka id
på grund av nån dum vetenskap.
Dåligt tajmat.
Herregud. Jag hoppas inte det.
Jag hoppas att du räddar mig.
Vi har haft våra meningsskiljaktigheter, men jag har aldrig slutat bry mig om dig.
Sydney, du har alltid varit min bästa vän.
Du måste tro mig när jag säger att vad som än händer
har du inget att oroa dig för.
-Du, å andra sidan… -Alex!
Det är snart över.
Undertexter: Tomas Lundholm