‎UN SERIAL NETFLIX
‎Ei bine, nu vezi asta în fiecare zi.
‎Nu vreau să văd asta în nicio zi.
‎Uită-te la inimă!
‎Aorta descendentă e de două ori mai mare ‎decât în mod normal.
‎Mai e un al treilea plămân ‎în spatele inimii.
‎Bestial!
‎Păcat că a trebuit să-l omorâm ‎ca să vedem toate astea.
‎Noi? Tu l-ai omorât, Scooby-Doo.
‎- N-am făcut-o intenționat. ‎- Zi-i asta gâtului lui.
‎Doamne!
‎Deci, colac peste pupăză, ‎mai sunt și canibal.
‎Firește că nu.
‎- Trebuie să fii om ca să fii canibal. ‎- Ai spus că suntem oameni.
‎Am spus „teoretic”.
‎Dacă nu suntem oameni, ce suntem?
‎Sunteți…
‎Ce bine m-am distrat ‎Ce prost mi-a picat
‎Un vulcan de cocaină ‎L-am escaladat în mintea mea
‎Cine-s oamenii ăștia? ‎De ce vorbim despre asta?
‎Te pricepi grozav ‎Să mă bagi în belea
‎ÎNAINTE
‎De fiecare dată când ești în capul meu
‎Mă gândesc la cuțitul de sub patul meu
‎Nu pot să cred că n-am murit
‎Dar n-am murit
‎Nu muri
‎Dar n-am murit
‎N-am murit
‎Muzica e magie.
‎Bikini Kill m-a ajutat ‎să termin școala catolică.
‎Celebrity Skin ‎al lui Hole m-a ajutat ‎să scap de primul și al treilea iubit.
‎Brody Dalle mă umple mereu de adrenalină.
‎Muzica e pătura ce-mi ține de cald.
‎E steagul pe care-l ridic ‎când dărâm baricada.
‎Mă ridică din mine însămi ‎și-mi schimbă viziunea asupra lumii.
‎Așa știu că există Dumnezeu.
‎Așadar…
‎pentru ca Sfârcurile Iritate ‎să împărtășească experiența magică
‎cu publicul, avem nevoie ‎de bere importată în culise.
‎Abia așteptăm turneul cu voi.
‎Regina mea!
‎Nu-s chiar condițiile lui Kanye.
‎Prefer oricând o bere importată ‎în locul unui aparat de cola cu coniac.
‎- Ești bocnă. ‎- N-am nimic.
‎- Ți-ai uitat pastilele? ‎- Pastilele m-au uitat pe mine.
‎N-am primit lotul următor. Trag de ele.
‎Da, dar…
‎Ești rece ca…
‎Ca gheața. Pare o urgență.
‎Sunt o regină de gheață când negociez. ‎Încălzește-mă.
‎Părinții mei n-au vrut niciodată ‎să le calc‎ ‎pe‎ ‎urme.
‎Tata a fost campion la kalaripayattu, ‎dar nu m-a forțat niciodată să concurez.
‎Seattle Times‎ scria că mama face ‎cea mai bună baghetă din oraș,
‎dar nu m-a târât în bucătărie.
‎Părinții mei au vrut ‎să găsesc ceva ce iubesc eu.
‎Și ceea ce iubesc eu e știința.
‎Pentru că știința e ‎cu adevărat ultima frontieră.
‎- Nu pot să cred că ai trimis scrisoarea. ‎- De ce? E adevărată.
‎E disperată.
‎E ca și cum le-ai spune ‎că suferi de un nou sindrom genetic.
‎Am suferit, la trecut. ‎Ăsta e următorul paragraf.
‎Ignor-o. Scrisoarea ta mi se pare grozavă.
‎Te reprezintă. Pasională. Sinceră. Reală. ‎Cei de la Oxford sigur o să te accepte.
‎- Mersi, Paul. ‎- Oxford…
‎Ce pierdere de timp!
‎Pentru cercetare pură, candidează la Flux.
‎Sunt echivalentul DARPA în biogenetică.
‎- Ba al Blackwater în biogenetică. ‎- E Oxford.
‎- Deja? ‎- Nu poate fi de bine.
‎Am obținut interviul!
‎Dacă obțin postul, mă mut în Anglia.
‎Trebuie să-mi anulez abonamentul ‎la internet și curent.
‎Și să donez canapeaua.
‎Mai întâi să fii acceptată.
‎Va trebui ‎să-mi redirecționez medicamentele.
‎Transferă-ți rețeta.
‎Nu pot. Sunt greu de găsit.
‎A fost vina fratelui meu, Alejandro. ‎Era mare fan al benzilor desenate.
‎Așa că am crescut devorând ‎El Puerto, ‎Sonambulo, Weapon Tex-Mex,
‎The Jaguar.
‎Toate îmi plăceau.
‎Dar am vrut să-mi lărgesc orizonturile.
‎Alejandro nu a fost impresionat.
‎Nu credea că Marvel, DC sau manga ‎mă pot ajuta să aflu cine sunt
‎sau de unde mă trag.
‎I-am zis că sunt cetățean universal,
‎dar el a zis: ‎„Nu, ești un idiot universal.” Așa că…
‎Așa că am continuat să le citesc.
‎Apoi s-au întâmplat diverse lucruri.
‎Nu se înșela.
‎Trebuia să explorez diferite lumi
‎și să înțeleg ‎benzile desenate din copilărie.
‎Așa am început să creez Craniul de Zahăr.
‎Un detectiv particular super-tare ‎și luptător de wrestling…
‎Cu un craniu din zahăr.
‎Da. Cred că lui Alejandro i-ar plăcea.
‎Tu ai creat asta?
‎Am creat-o, am scris-o, am desenat-o, ‎am colorat-o, i-am adăugat textul.
‎Ceea ce vreau eu să știu, dle Ruiz…
‎„Ruiz”.
‎Unde ai tipărit asta?
‎Aici, la institutul nostru?
‎Cu echipamentul nostru, ‎cerneala și hârtia noastră?
‎- Câte ai tipărit? ‎- Din numărul ăla?
‎Cred că vreo…
‎Vreo 2.000.
‎Două mii?
‎Numărul ăsta? ‎Câte alte numere ai publicat?
‎Doar vreo 11. ‎Și au fost tiraje mult mai mici.
‎Cererea a crescut mult ‎după recenzia de la Comic-Con.
‎Abuzul de resurse școlare încetează acum.
‎Institutul de Artă din Seattle
‎nu e un magazin pentru asemenea aiureli.
‎Vă ofer 5% din câștigul meu brut.
‎- Douăzeci. ‎- Zece.
‎Zece.
‎Domnule Ruiz?
‎Te simți bine?
‎Da. Sunt în regulă.
‎Sunt bine.
‎Sunt doar puțin amețit.
‎Poți să iei aia în altă parte.
‎- Da. Mulțumesc. ‎- Da.
‎Fiindcă diploidul ‎a fost depășit numeric de poliploid.
‎Fiindcă diploidul…?
‎A fost depășit numeric…
‎- De poliploid! ‎- De poliploid!
‎E o glumă destul de proastă.
‎Nicidecum. Catedra de biogenetică ‎are nevoie de puțină frivolitate.
‎Dră Singh, ești o gură de aer proaspăt.
‎- Ești impresionantă. ‎- Absolut impresionantă.
‎- Permite-mi să fiu prima care spune… ‎- Aș vrea să-ți coordonez teza.
‎Eu am spus-o primul.
‎Gareth, te rog. ‎Întrebarea e pe cine vrea Abbi.
‎Vrea o femeie drept mentor.
‎Cineva conștient de greutățile pe care ‎doar o femeie din știință le înfruntă.
‎Nu te-ar înțelege niciodată ca mine.
‎Ești foarte amabilă.
‎Scuzați-mă o clipă.
‎- Unde te duci? ‎- La toaletă.
‎- E a mea! ‎- Nu pleci nicăieri.
‎- Scuze. ‎- Dă-mi voie!
‎- Scuze din nou. ‎- Trebuie doar să…
‎Scuză-mă!
‎- Te scuz pentru orice. ‎- Poftim?
‎- Abbi! ‎- Abbi.
‎- Lasă-mă să-ți spun ce simt. ‎- Dă-mi drumul!
‎Abbi, stai!
‎Gareth, ți-ai pierdut mințile?
‎Pe drum ‎Pe drum
‎E timpul să merg mai departe ‎Am dat-o în bară de amuzament
‎Când s-a întâmplat, mi-ai strigat numele
‎Am alergat ca un câine ‎Care a fost dresat
‎Nu-mi pasă cum, nu-mi pasă de ce
‎Nu-mi pasă dacă trăiesc sau mor
‎Degetul mijlociu ridicat sus de tot
‎Nu mă voi opri până nu am totul
‎Nu-ți face deloc bine
‎În inima ta știi că e probabil adevărat
‎Ai găsit pe cineva care nu e ca mine
‎Prins între o amintire și…
‎Ce-o fi cu ea?
‎Nu-mi pasă cum, nu-mi pasă de ce
‎Nu-mi pasă dacă trăiesc sau mor
‎Degetul mijlociu ridicat sus de tot
‎Mă sting la 41 de grade
‎Am încercat din răsputeri
‎Ce-ai pățit?
‎Nu-mi pasă cum, nu-mi pasă de ce
‎Nu-mi pasă dacă trăiesc sau mor
‎Degetul mijlociu ridicat sus de tot
‎- Ce naiba a fost asta? ‎- A avut o seară proastă, Rose.
‎- Se mai întâmplă. ‎- Ca în Bumbershoot.
‎Fir-ar să fie! Taci, Simon! Dacă te aude?
‎- E înăuntru. ‎- Termină de încărcat duba.
‎Din nou.
‎Știu că e nasol, ‎dar nici chiar de whisky nu e.
‎Mincinosule!
‎Toți cred că se repetă faza ‎din Bumbershoot, nu?
‎„Tilda se va panica ‎și o va da în bară în ultima clipă.”
‎Al naibii Simon! I-am zis să-și țină gura.
‎Te rog. Nu trebuie să fii savant ‎ca să știi ce gândesc idioții ăia.
‎Nu va fi ca în Bumbershoot. Nu-i așa?
‎Încă unul.
‎- Nu crezi că ai băut destul? ‎- Încă te aud. Deci nu.
‎O să plecăm.
‎Nu mă aștepta.
‎Arăți ca dracu’.
‎Are logică. Mă simt ca dracu’.
‎Încă nu ți-ai primit pastilele?
‎- Câte zile au trecut? ‎- Doar trei.
‎- Sună la clinică. ‎- Am încercat deja. De două ori.
‎Nu răspund.
‎Tu însuți mi-ai spus ‎să nu ratez nicio doză.
‎O să fie bine.
‎Nu ești bine. Ai febră. ‎Să mergem! Te duc la culcare. Bine?
‎Ești prea bună cu mine.
‎Te tolerez până apare ceva mai bun.
‎- Scuze. ‎- Frumoasă lucrare!
‎- Îmi place compoziția. ‎- Mersi.
‎- Cine e profu’ de arte? ‎- Nu tu l-ai invitat?
‎Slavă Domnului!
‎Juan?
‎Iubitule?
‎- Bună dimineața, scumpo! ‎- Te-ai trezit devreme.
‎Da, am avut un coșmar îngrozitor. ‎M-a trezit.
‎Mă gândeam să merg să iau cafea.
‎Ca de obicei? Trei shoturi de espresso, ‎cu microspumă din lapte de migdale, nu?
‎Nu vorbi de lichide. Trebuie să fac pipi.
‎Mai vrei și altceva?
‎Juan! Deschide ușa!
‎Ce zici de un exemplar din ‎New York Times?
‎Zici că citești pe internet, ‎dar e pe hârtie!
‎Juan!
‎În sfârșit!
‎Ia zi… Am făcut ceva ciudat aseară?
‎Pe lângă faptul ‎că ai leșinat după două beri?
‎Nu.
‎S-a întâmplat ceva la petrecere?
‎ATAC ÎN SEATTLE SÂMBĂTĂ SEARA
‎Profesorul ăla a încercat ‎să plece ultimul.
‎Am reușit să-l scot de-aici la 02:00.
‎Și apoi m-am culcat.
‎TEROAREA DIN TACOMA
‎„Teroarea din Tacoma”?
‎Croasante.
‎Poftim?
‎M-ai întrebat dacă vreau ceva. ‎Vreau un croasant.
‎Nu pui niște haine pe tine?
‎Ești Tilda, nu?
‎Nu trebuie să țipi.
‎Micuțul Juan!
‎Acum mă cheamă doar Juan.
‎- Cât a trecut, șapte ani? ‎- Da.
‎Ce vară irosită! Atâtea programări.
‎Atâtea injecții.
‎Cum ți-e…? Ce-ți mai face trupa?
‎- Ai auzit de Sfârcurile Iritate? ‎- Cum să nu?
‎Cum zici tu, hărțuitorule. ‎Dar nu-mi cere autograf pe piept.
‎Lumea îți cere asta?
‎Piept, fund, un tip mi-a cerut ‎să-i dau autograf pe sculă.
‎De fapt, mai mulți tipi.
‎Ce ai…? Ce ai făcut?
‎Îți spun ce n-am făcut. ‎N-am folosit pixul meu.
‎Micuțule Juan! Ce drăgălaș erai!
‎Păi, acum nu mai sunt așa de mic.
‎Perversule!
‎Nu. Nu asta voiam să zic. Eu…
‎Firește, și asta.
‎Perversule!
‎Nu, nu e…
‎Doctorul Sarkov e aici?
‎- Jill Nye, tipa cu știința! ‎- Mă cheamă Abbi.
‎Bună!
‎Nu e rău să ai o curiozitate sănătoasă.
‎Să înțeleg ‎că nici voi nu v-ați primit pastilele?
‎- Nu. ‎- Nu.
‎- Sarkov e aici, măcar? ‎- E în spate, se ceartă cu cineva.
‎De unde știi?
‎Tot ce faci e greșit. Legal și moral.
‎Mulțumesc pentru observație.
‎De ce nu pleci, până nu chem poliția?
‎Trebuie să plecați cu toții! ‎Cât mai departe de omul ăsta.
‎Nu vorbi cu oamenii ăștia! ‎Vezi că sun la Urgențe.
‎Nu s-a terminat, doctore Sculov!
‎Sculov. Pe asta n-am mai auzit-o. ‎Foarte original!
‎De ce nu doctor Sugeov?
‎E o militantă nebună împotriva geneticii.
‎CABINET
‎- Abbi! Abbi Singh! ‎- Da, bună!
‎- Spune-mi că ai continuat cu știința. ‎- Cu genetica, de fapt.
‎- M-ai inspirat. ‎- E o declarație importantă. Mulțumesc.
‎Sper să intru în programul ‎de genetică la Oxford.
‎- Am predat mult la Oxford. ‎- Știu.
‎Apoi, la 20 de ani, m-am mutat în State.
‎Grozavă poveste! Captivantă. ‎Îmi vreau medicamentele.
‎Da. Cu toții avem nevoie de medicamente.
‎Juan, Tilda, v-am primit mesajele.
‎Îmi pare rău. Asistenta mea va naște. ‎Ceea ce e scârbos.
‎A vrut să i-l moșesc eu,
‎dar i-am zis: ‎„Nu sunt genul ăla de doctor.”
‎Nici n-aș fi știut la ce mă uit!
‎Ar trebui să-l urmăm?
‎Iată-i!
‎Copiii mei din Programul de Sănătate.
‎E doar vina voastră.
‎Datorită vouă, am dovedit ‎că Sindromul Acut al Degradării Genetice
‎e indus de interacțiunea directă
‎dintre factorii de mediu și genomul uman.
‎- Credeam că dr. Burke a descoperit SADG. ‎- Așa e.
‎Dar eu l-am dovedit.
‎După ce am dovedit că există, ‎am elaborat metoda Sarkov,
‎editând ADN-ul deteriorat de SADG ‎și, astfel…
‎Să zicem doar că sunteți ‎semințele unui viitor incert.
‎Hai, dă pastilele alea odată!
‎Pastilele voastre sunt acolo.
‎Sigur sunt pe aici, pe undeva.
‎Dar, între timp, spuneți-mi, ‎cum vă simțiți fără pastile?
‎- Nu mă simt la capacitate maximă. ‎- Bine.
‎Mă simt eu însumi când iau pastilele.
‎Mi se pare normal.
‎Cum au zis ei.
‎Excelent!
‎E minunat că ați venit la mine.
‎Așa am ocazia să vă iau sânge,
‎să vă verific evoluția ‎și, dacă e nevoie, să ajustez dozele.
‎Cu tot respectul, ‎nu am nevoie de ajustări.
‎Am nevoie doar de medicamente. Punct.
‎A fost bine până am rămas fără pastile.
‎Vai, drăguța de tine!
‎- Te-a dat rău de tot peste cap, nu-i așa? ‎- Nu!
‎Tilda, stai la locul tău!
‎Te voi face să te simți mai bine.
‎- Nu! ‎- Ba da.
‎Nu! Îmi pare rău!
‎- Vezi? ‎- Ce puii mei?
‎În regulă! Haideți să-mi dați niște sânge!
‎Să înțeleg că are legătură cu boala ta?
‎A început ieri.
‎Dacă stau mai mult în preajma cuiva,
‎capătă o atracție nefiresc de intensă ‎față de mine.
‎Ești supărată că ești atrăgătoare?
‎Nu, sunt supărată ‎fiindcă am feromoni hiperactivi.
‎- Există așa ceva? ‎- E singura explicație.
‎Mai există și altele: ‎ipohondrie, sindromul Münchhausen…
‎- Nu inventez. ‎- Nu spun că inventezi.
‎Dar, să fim sinceri, se putea și mai rău.
‎Mult mai rău.
‎Aș vrea să știu cum ar putea fi mai rău.
‎Mi se pare că suferi de hiperacuzie.
‎Nu sufăr de hiperacuzie.
‎Am superauz.
‎E același lucru.
‎Ar putea fi permanent. Dar măcar ‎ești în viață și întreagă, în mare parte.
‎Am găsit și vena.
‎Mai ai ceva să-mi spui despre boala ta?
‎Nu. Doar pierderile de memorie. ‎Nimic altceva.
‎În cazul ăsta, ești cel mai puțin ‎problematic subiect de până acum.
‎Serios?
‎Știi reclamele alea ‎la medicamente cu efecte secundare?
‎Da.
‎Tânjesc după ziua în care leșinul ‎e cel mai rău lucru de pe listă.
‎Deci…
‎Ce alte efecte secundare ‎au avut ceilalți subiecți?
‎Intră la confidențialitatea medic-pacient.
‎Parcă erai om de știință.
‎E totuna.
‎Toți purtăm halate albe ‎și evităm contactul vizual.
‎Vezi?
‎În care mână?
‎Nu sunt copil.
‎Ești un adult ‎care trăiește din benzi desenate.
‎- Romane grafice. ‎- Bine.
‎Ananas.
‎Super!
‎Și ia astea.
‎- Mulțumesc. ‎- Acum, pleacă de-aici!
‎- Știi… ‎- Nu, pe bune, cară-te!
‎Mersi.
‎Tineretul de azi…
‎Hei!
‎- Hei! ‎- Rose! A fost grozav.
‎- Da, așa crezi? ‎- Da.
‎Foarte tare. Da.
‎Ne scutești de proba pentru solistă.
‎Urăsc să țin probe.
‎Tilda își va lua iar medicamentele ‎și va fi‎ ‎bine.
‎Dar dacă nu va fi bine? Ce facem?
‎Pierdem turneul ‎dacă nu-și recapătă vocea. Sau auzul.
‎- Sau ce-o fi fost. ‎- Simon are dreptate.
‎Trebuie să luăm o decizie. ‎Și trebuie să fie unanimă.
‎Bine.
‎Bine?!
‎Ce mă-sa?
‎Lăsați-mă!
‎Abbi!
‎- Vreau… ‎- Abbi, lasă-mă să intru!
‎- Dă-mi drumul, Abbi! Te rog! ‎- Nu!
‎- Vom fi doar noi. ‎- Am nevoie de tine!
‎Nu-i asculta, Abbi!
‎- Te iubesc! ‎- Abbi!
‎- Lasă-mă să intru! ‎- Abbi, te rog!
‎Nu! Lăsați-mă în pace!
‎Deschide!
‎Abbi!
‎- Doar noi doi! ‎- Abbi!
‎Lasă-mă să intru! Te rog!
‎- De ce am făcut asta? ‎- Nu știu ce m-a apucat.
‎- Abbi, te simți bine? ‎- De ce ești la duș?
‎Nu.
‎După o singură serie de injecții,
‎toate zonele cerebrale atrofiate ‎prezintă semne de regenerare.
‎APEL DE LA ALEX SARKOV
‎Repetițiile codonului CAG din gena HD ‎a pacientului au scăzut la zece.
‎APEL PIERDUT
‎Acum două luni erau…
‎Patruzeci și patru.
‎APEL DE LA ALEX SARKOV
‎- Alo? ‎- Sydney, am făcut o descoperire.
‎„Bună, Sydney, sunt Alex.
‎A trecut ceva timp, dar putem vorbi?
‎De fapt, nu. Nu e un moment bun.”
‎Dacă nu poți vorbi, de ce ai răspuns?
‎Despre ce descoperire vorbești?
‎Căutam în locul greșit.
‎Efectele secundare n-au legătură ‎cu ADN-ul modificat.
‎- Nu e în nucleu. ‎- Ba sigur că e.
‎Știu asta pentru că am rezolvat ‎problema asta fără tine,
‎după ce ai abandonat proiectul.
‎Ba nu. Și nu am abandonat proiectul,
‎am propus o terapie alternativă ‎pe care n-ai putut-o înțelege.
‎Terapia ta alternativă ‎era ilegală, amorală
‎și arogantă.
‎Iar procesul tău e viciat ‎și sortit eșecului.
‎Mă uit la RMN-ul pacientei mele ‎și prezintă semne
‎de recuperare completă, ‎fără vreun efect secundar.
‎Felicitări!
‎Ai amânat inevitabilul, ‎dar pacienta va avea efecte secundare,
‎fiindcă nu e în nucleu.
‎Cum ai ajuns la teoria asta?
‎Alex, ce ai făcut?
‎Crezi că vrei să știi,
‎apoi îți spun și zici: ‎„Nu trebuia să-mi spui.”
‎Normal. Trebuie să închid.
‎Lasă orgoliul deoparte și ascultă-mă!
‎- E important. ‎- Orgoliul meu, auzi…
‎Nu asta voiam să spun.
‎La revedere!
‎La naiba!
‎NUME PACIENT: BURKE, SYDNEY
‎Ne-a dat placebo. Aspirină pentru copii.
‎Sunt inutile.
‎A zis să nu-mi fac griji.
‎- A mințit. ‎- Ar putea fi un accident.
‎I-am spus situația mea și a părut ușurat.
‎Situația ta?
‎Când am intrat în program,
‎SADG-ul meu arăta ‎ca o steatochistoză multiplă.
‎Chisturi benigne pe glandele sebacee.
‎Unii geneticieni spun că glandele sebacee
‎generează feromoni, ‎ceea ce cred că pot dovedi acum,
‎fiindcă feromonii mei ‎par să fie hiperactivi.
‎Îi excit pe oameni.
‎Cam multă vorbărie ‎ca să ne spui că miroși sexy.
‎Poate fi mai complicat, dacă ești asexual.
‎- Sunt asexuală. ‎- Am înțeles.
‎- Nu! ‎- Nu miroși sexy.
‎- N-ar trebui să faci asta. ‎- Miroși a lămâie.
‎- Nu te excit? ‎- Nu.
‎- Mă întreb de ce ești imun.
‎Cum ți s-a prezentat SADG-ul?
‎Nu aveai o coadă vestigială?
‎Nu, era un alt tip. Eu eram cel…
‎Ei bine, nu contează ce eram.
‎Ce contează acum e ‎că sunt Teroarea din Tacoma.
‎Poftim?
‎Aseară… mi-am pierdut cunoștința și…
‎m-am transformat în asta.
‎Ești vârcolac.
‎Nu, sunt chupacabra.
‎Da. SADG-ul mi-a afectat ‎auzul și corzile vocale.
‎Acum aud tot.
‎Și pot să fac asta.
‎Măcar ai o superputere. E destul de mișto.
‎Nu. Nu e mișto.
‎Mă dor urechile tot timpul de la zgomot ‎și nu mai pot cânta.
‎Dar, cum zice Troy McClure: ‎„Băutura dulce alină durerea.”
‎Un chupacabra, o banshee și un sucub?
‎Mai bine decât Jill Nye.
‎Un chupacabra, o banshee ‎și un sucub se întâlnesc în parc.
‎Care e poanta?
‎Noi?
‎Nu pot să cred că dr. Sarkov ‎ne-a făcut asta intenționat.
‎Trebuie să existe o explicație.
‎Eu zic să mergem și să aflăm.
‎Mai întâi trec pe la magazinul de băuturi.
‎Să mergem!
‎- Dr. Sarkov! ‎- Juan!
‎E-n regulă. Tequila ajută.
‎Să ne grăbim.
‎Dr. Falit!
‎Sunt dr. Burke. Cine sunteți?
‎Micile voastre greșeli murdare.
‎Îl căutăm pe dr. Sarkov. E aici?
‎Nu știu unde e.
‎Nu mai știu nimic de el de azi-dimineață.
‎Scuze, s-a întors asistenta lui?
‎Trebuie să vorbim cu Sarkov.
‎Clinica e închisă de șapte ani.
‎Și noi cum ar trebui să ne luăm pastilele?
‎- De când nu le mai luați? ‎- De aproape o săptămână.
‎Medicamentele pe care eu și Alex ‎le-am creat pentru voi
‎erau menite să prevină efectele secundare, ‎nu să le elimine.
‎Ar fi o pierdere de timp să le reluați.
‎- Deci suntem terminați. ‎- N-aș spune asta.
‎Eu asta aș spune.
‎Trebuie să beau ceva.
‎Ar fi bine să mai fie o sticlă acolo.
‎Oamenii de știință… Ce mojici!
‎S-ar putea să nu știți ceva ‎despre oamenii de știință. Ei…
‎Urăsc când oamenii descoperă ceva,
‎pentru că înseamnă că s-au înșelat.
‎Când am dovedit ‎că înmulțirile aparent fără legătură
‎ale bolilor genetice noi sunt conectate, ‎mi-au pus la îndoială cercetarea.
‎Când am prezis ‎că aceste tulburări se vor accelera,
‎ducând la denaturarea ireparabilă ‎a genomului uman în trei decenii,
‎am fost ridiculizată.
‎Un singur alt genetician ‎m-a băgat în seamă: Alex.
‎- Alex? ‎- Dr. Sarkov.
‎Ține pasul.
‎Eu și Alex am inițiat ‎Programul de Sănătate împreună.
‎Am recrutat pacienți ca voi, ‎cu tulburări genetice
‎care păreau să se fi dezvoltat ‎de novo.
‎Fără legătură genetică cu părinții.
‎Da. Normal.
‎Noi…
‎Am găsit un mod de a corecta ‎erorile din genele afectate,
‎folosind o celulă stem sintetică, ‎creată de Alex.
‎Sintetică?
‎Ai zis că folosiți celule ‎recoltate din corpul nostru.
‎Așa am zis. Am mințit.
‎Ați experimentat pe noi ‎fără acordul nostru?
‎Părinții voștri au semnat formularele.
‎Această celulă stem sintetică ‎poate genera fagocitoza celulelor defecte,
‎iar apoi se poate diferenția ‎în celule perfect sănătoase.
‎E ca și cum ai actualiza sistemul de ‎operare al unui PC, dar la nivel genetic.
‎- Bună analogie! ‎- Mersi.
‎Apoi Alex a realizat ‎că poate folosi celula stem sintetică
‎pentru a înlocui complet genomul uman ‎cu propriul design superior.
‎Ne-am contrazis privind direcția ‎cercetării și ne-am despărțit.
‎Ce legătură are asta cu pastilele noastre?
‎Au menținut ‎stabilitatea celulelor modificate.
‎Alex n-a putut reproduce stabilitatea ‎în experimentele ulterioare.
‎Toți subiecții lui par să fi prezentat…
‎efecte secundare nefericite.
‎Fiindcă aveau ‎mult mai mult ADN artificial.
‎Asta e teoria mea. Da.
‎De ce ne-a oprit pastilele? De ce acum?
‎Să vadă dacă apar efecte secundare!
‎Ne-a făcut asta ca să vadă ‎dacă avem efecte secundare.
‎M-a nenorocit fiindcă a putut.
‎Nici măcar nu mai sunt om?
‎Probabil. Teoretic, nu. Teoretic, da.
‎Grozav, futu-i!
‎Nu. Nu e vina ei.
‎Ba e și vina ei.
‎- Vreau să ajut. ‎- Ai zis că v-ați despărțit,
‎dar încă lucrezi ‎la celulele stem sintetice?
‎Am continuat ‎să lucrez la un leac pentru SADG.
‎Alex crede că am rezolvat problema.
‎- Astea sunt celulele stem sintetice? ‎- Sunt mai multe variante.
‎- Trebuie să aflu dacă are dreptate. ‎- Dar ne poți repara?
‎Pot încerca.
‎Ar fi mai ușor cu Alex.
‎Atunci, hai după el!
‎Îmi dai voie?
‎Când ai spus „teoretic, da”,
‎ai vrut să spui ‎că încă suntem oameni sau nu?
‎Firește că încă sunteți oameni.
‎Teoretic vorbind.
‎- Vine cineva. ‎- Ești sigură?
‎Am superauz, ‎fiindcă m-ai transformat într-un cobai.
‎Încercam să ajut. ‎În caz că n-ai observat, încă o fac.
‎- Ne știm? ‎- Îmi place compoziția.
‎Abbi!
‎Dă-mi alea!
‎- Ce mă-sa? ‎- Nu!
‎Abbi!
‎Tilda?
‎Ultima șansă.
‎- Ești bine? ‎- Futu-i!
‎Da.
‎Să-mi frec una!
‎Ce puii mei facem?
‎Ne cărăm naibii de-aici.
‎Cuminte, Juan! Bun băiat!
‎Cuminte, Juan!
‎Ești băiat bun!
‎Băga-mi-aș!
‎Salutare, amice!
‎Juan!
‎Hei! Juan-Juan!
‎Salut!
‎- Unde sunt? ‎- Acasă la Burke.
‎Apropo, are o colecție de vinuri bestială.
‎Sper că nu e un Château din ’74.
‎Fix asta e.
‎Asta n-a fost ideea mea.
‎Nu.
‎Are noimă.
‎Atunci, clar a fost ideea mea.
‎Mă dezlegi, te rog?
‎Promiți că nu mă omori?
‎Categoric.
‎Prea bine. Cum dorești.
‎Vai, nu! Nu, nu se poate!
‎Cum a ajuns aici?
‎I-am furat cadavrul.
‎Ce? L-ați mutat? E cel mai rău lucru ‎pe care-l puteați face.
‎După mine, ‎cel mai rău lucru e că l-ai ucis.
‎M-am gândit că poate le vrei.
‎Ai spus că suntem oameni.
‎Am spus „teoretic”.
‎Dacă nu suntem oameni, ce suntem?
‎- Tu ești… ‎- Eu sunt un ucigaș.
‎Nu voi fi niciodată Juan Ruiz, ‎câștigător Eisner, scriitor.
‎- Voi fi Juan Ruiz, criminal. ‎- Ai putea fi și una, și alta.
‎Ar trebui să sunăm la poliție.
‎Asta fac doar oamenii normali.
‎Noi nu mai suntem normali.
‎Gândește-te așa.
‎Tipul ăsta a încercat să ne omoare, ‎mi-ai salvat viața,
‎apoi ai încercat să mă omori, ‎deci una ți-a ieșit.
‎Capacitate pulmonară și cardiacă crescută.
‎Parcă totul e supradimensionat.
‎Ai mai văzut așa ceva până acum?
‎O dată. Dar nu arăta așa de bine.
‎Cred că Alex se apropie.
‎De ce anume?
‎„Genomul superior” al doctorului Sarkov
‎așa ar trebui să arate?
‎Nu știu sigur, dar…
‎Asta e creația mea!
‎Ce?
‎Structura vasculară a plămânului. ‎A fost ideea mea, nu a lui.
‎- A ieșit grozav. ‎- Tipul ăsta e un alt experiment.
‎Dacă voi ați fost punctul de plecare,
‎cu el, Alex e foarte aproape ‎de linia de sosire.
‎Dacă dr. Sarkov a vrut asta, ‎care e efectul secundar al tipului?
‎Ce e-n neregulă cu el?
‎Habar nu am.
‎Mai aude cineva asta?
‎Sună de parcă…
‎ar curge apa.
‎E în viață.
‎Vă zic, eu…
‎Unde e Sarkov? Unde e, monștrilor?
‎Unde e Sarkov?
‎Subtitrarea: Lucia Elena Popovici