-De er der! -Hvor? Nå, der.
-Gør et eller andet. -Hvad?
Sæt noget musik på.
Hold op med at filme.
-Nej, du ser da godt ud. -Nej!
Nej!
Åh nej. Jeg slår dig ihjel. Nu tabte jeg kameraet.
Hvad har du gang i? Jeg slår dig ihjel.
Kom her!
Pedro!
Altså, lille Pedro.
-Dani, Dani. -Dani, kom her. Du går glip af festen.
Vores sidste fest. Kom nu her.
Det er en video til eftertiden.
-Vent! Mine nosser, Dani. -Smil!
-Hvor er du om 20 år? -Den er nem. Menneskerettighedsaktivist.
-Og jeg er... -Læger uden Grænser!
-Det ved jeg ikke. -Next!
En Oscar for bedste dokumentarfilm.
I ved, hvor jeg er. I Det Hvide Hus.
Okay, præsident.
Hvor jeg er om 20 år?
Det aner jeg faktisk ikke. Jeg er egentlig også ligeglad lige nu.
Jeg håber bare, at vi stadig er sammen.
Hvem vil have øl?
-Mig. -Også mig.
Skål!
-Hvad så, Anita? Er du stiv? -Totalt stiv!
-Pis! -Det er Alejandro! Nej!
Hallo! Hjælp!
-Skynd jer! -Han har det skidt.
Dani! Stop! Hold op med at filme!
Alejandro! Alejandro!
NUTID
I underansigtet skal vi arbejde med din hage.
Gøre den længere.
Og så giver vi dig noget hyaluronsyre som filler i næsen.
Og foroven giver vi dig nogle Botox-indsprøjtninger.
Her og her.
Kom med herover.
Nu skal du se dig selv i spejlet.
Jeg tænkte på, om vi skulle løfte halsen?
Hvad synes du?
Bed Sandra om at få en tid på tirsdag.
Fortæl hende, hvad du vil have lavet, og...
I MORGEN, GAMMEL ELEV-FEST. KOM, ELLER JEG FORTÆLLER ALT
Vi ses på tirsdag.
Okay? Halsløftet er gratis.
Værsgo!
Hvorfor siger du det, hvis I ikke er klar?
-Er I klar eller hvad? -Vi er klar!
For helvede da! Colombia, her kommer vi!
Kom nu, Pedro.
Dani!
Hej, hvor er toilettet?
Ved din far det ikke?
Fuck ham. Vi skal til Colombia, skat.
-Ja, vi skal. -Sig det til kameraet.
Vi skal til Colombia!
-Nej, det om din far. -Nåh, fuck min far!
Fuck Læger uden Grænser! Vi tager alle sammen til Washington!
Ja!
-Præsident! -Præsident!
Præsident! Præsident!
Hun driller altid.
Med mine briller, med mine tænder.
I går råbte hun "bøjle" foran alle de andre.
Så råbte alle "bøjlefjæs" efter mig. Jeg er dødtræt af det.
Mor? Mor?
Mor, pas på!
Hvad sker der?
Pandekagen brændte på, Carmencita. Hjælper du lige?
I er heldige. I får penge til kantinen.
Skynd jer ud til bussen. Løb! I skal dele dem.
Og Luis, sig til Zoe, at briller og bøjle kun er nogle få år,
men dumme svin varer evigt.
-Det kan jeg da ikke sige. -Nej, det kan du ikke.
Held og lykke!
For 43 år siden krydsede min mor grænsen, mens hun var gravid.
Hun søgte en bedre fremtid for sit barn.
I dag er der desværre mange,
som opfatter dem, der krydser grænsen illegalt, som en trussel.
Jeg ser dem som en humanitær udfordring.
Ligesom jer ønsker jeg et Miami,
som er i stand til at byde indvandrere og flygtninge velkommen.
Vi skal holde op med at se dem som en trussel, for det er de ikke.
Jeg ved det godt.
Det gik ad helvede til.
Jeg bliver mere nervøs, når du er her, så du skal ikke komme.
Øjenkontakt. Tror du på folk, der ikke ser dig i øjnene?
Det gør de heller ikke, okay?
Ana, misforstå mig nu ikke. Men Pedro har allerede folk omkring sig.
Vi ved, hvordan han bør tale, agere, smile...
Må jeg tale alene med min mand?
Tak.
-Hvad laver du her? -Beskeden.
Hvilken besked?
I MORGEN. GAMMEL ELEV-FEST. KOM, ELLER JEG FORTÆLLER ALT.
VI SES SENERE. JEG ELSKER DIG. MOR
Da Marcos præsenterede mig for Isabel, havde de kun kendt hinanden i kort tid,
men jeg vidste straks, at min søn var vildt forelsket.
Og med god grund. Isabel, du er en fantastisk kvinde.
-Det ved du godt. -Nej.
Enhver mand med bare lidt forstand ville forelske sig i hende.
-Skål. -Skål.
Velkommen.
-Skat? Er du okay? -Ja.
Men jeg skal ind på klinikken. Det haster.
-Nu? -Ja.
Selvfølgelig.
-Vi ses derhjemme. -Ja, skat.
Jeg elsker dig.
-Vi ses. -Ja. Undskyld mig.
Marcos?
Pedro.
Hvor er Ana?
Hej!
Hej.
-Hvordan går det? -Godt, og jer?
-Godt. -Jeg troede, jeg kom først.
Nej. Nej, vi kom... hvornår? Vi kom for...
-For tyve minutter siden. -Ja, altid til tiden.
Dani.
-Det er længe siden. -Ja, det er det jo.
Fik du også beskeden?
-Ja. -Det gjorde vi vist alle sammen.
Vi er her jo ikke alle sammen.
-Hvad mener du? -Sofía er her ikke.
Bare fordi hun ikke er her, kan hun da stadig nå at komme.
Tror du, det var hende?
Det ved jeg ikke. Jeg aner ikke, hvem det var.
-Men ud af fem er vi fire her... -Det ville Sofia aldrig gøre.
Du har ikke set hende i 20 år. Folk forandrer sig.
Jeg må have en drink. Skal I have noget?
Tequila.
Må jeg få et tequilashot og en snaps, tak?
Så gerne.
Du er den familie, jeg vælger. Jeg elsker dig.
Jeg vil aldrig lade der ske dig noget.
Jeg elsker dig højere end livet. Forstår du det?
Kan du ikke finde dig selv?
Det var også svært for mig.
Vi opdager først forandringen, når vi ser os selv.
En til, tak.
Jeg troede ikke, du kom.
Havde jeg noget valg?
Sofia?
Dani!
Jeg forstår ingenting.
-Dejligt at se dig. -Længe siden.
Ja. Se, hvem vi har her.
Hej, Pedro.
Kom her, lille Pedro.
-Ana Vargas. -Sofia.
Det er længe siden.
Hallo? Er den tændt? Kan I høre mig?
Hejsa. Hvis I kan høre mig, så kom herop.
Bare følg min stemme. Hvordan har I det?
Jeg vil gerne byde jer velkommen.
Det er dejligt at se så mange studerende efter alle de år.
Sidst vi mødtes, havde vi lidt mere hår.
Mændene i hvert fald.
De her fester handler om at møde de afgørende mennesker i vores liv.
Samtidig mindes vi dem, som ikke er blandt os mere.
Nogle venner har forladt os, men de lever videre i vores tanker.
Det er mig en stor ære at sige tak til Rodrigo og Marisa Vilas,
vores kære kollega Alejandros forældre,
for deres gavmilde bidrag til det nye universitetsbibliotek.
Bliv ved.
Du elsker ordrer.
-Det passer ikke. -Og du er god til det.
Derfor fik du det legat. Du bliver snart præsident.
Hold mund, din idiot.
Jeg er glad på dine vegne.
Jeg tror på dig.
Glem aldrig det.
...hvad jeg er i dag, skyldes ham.
Så jeg vil gerne udbringe en skål for Alejandro.
Der går ikke en dag, uden at jeg tænker på ham.
-Alejandro. -Alejandro!
Han lyver godt. En god politiker.
Fører han valgkamp?
-Hvad fanden var det? -Hvad? Nogen måtte jo sige noget.
Det her er noget fis, venner.
-Jeg går. -Hvad? Hvad mener du?
Beskeden var, vi skulle komme, men der sker ingenting.
Så held og lykke.
EN MILLION DOLLAR HVER. SENDER INSTRUKSER FREDAG MIDNAT.
-Jeg har ikke en million. -Tror du, jeg har det?
Hvad ved jeg? Jeg har intet hørt i 20 år.
Pis! Jeg har ikke råd til en advokat.
"En million dollar hver. Sender instrukser fredag midnat."
-Det er jo absurd. -Ja, du kan jo bare skrive en check.
-Hvad ved du om det? -Du sprøjter da Botox i hele Miami.
-Det er min fars klinik. -Så bed din far hjælpe dig igen.
Hjælpe mig? Han hjalp os alle for 20 år siden. I burde takke ham.
Så! Hold op med at skændes.
Vil du gerne i fængsel? For sådan ender det, din idiot!
-Er du med? Sådan ender det! -Marcos, stop!
Hold nu op.
Hold nu op. Stop.
Pyt med, hvem der har pengene. Vi betaler ikke.
Ana, lad nu være. Det er slut. Vi er på røven.
Vent nu lidt. Hvem kan have sendt de beskeder?
Vi burde være de eneste, der ved det.
Tænk jer om. Vi kan ryge i fængsel for det.
Ingen kommer i fængsel. Den sag må for længst være forældet.
Drabssager forældes ikke.
-Så! Vi må tage det roligt. -Vi må finde ud af, hvad vi gør.
Præcis, og vi må gøre det sammen. Lad os nu blive enige.
Vi træffer ikke ligefrem de bedste beslutninger sammen.
Vi skal være enige.
-Kriminalassistent. -Tak.
Det er det samme hvert eneste år. De er færdige med studierne...
Hvad med stelnummeret?
Det er garanteret hans fars bil.
-Ja. -Hvad ved vi om den anden bilist?
Der står, at hun slog hovedet ind i forruden.
Og...
...der sidder et stykke metal i halsen.
Hold kæft, noget rod.
Har de anmeldt det?
Hvad? Ja. Ja...
Patruljevognen kom ud ad vejen, og så må de have set det.
Hvorfor står døren åben?
Måske gik den op ved sammenstødet.
Måske har de åbnet den. Har I rørt ved noget?
Nej.
Eller måske var der andre i bilen?
Hør lige, to biler, to døde.
Medmindre retsmedicineren siger andet, var det et uheld.
Hvad skal du?
Underrette de pårørende. Har du adresserne?
Ja.
Men vi er da ikke færdige her, vel?
Kom, jeg gør det ikke over telefonen.
Kriminalassistent John Sullivan, Miami politi.
-Mrs. Vilas? -Ja?
Han sagde, han kom sent hjem.
Men jeg vågnede klokken fire, og han var der ikke, så...
Jeg kunne mærke, at der var sket ham noget.
Når han går i byen, kan jeg aldrig sove.
Så jeg ringede til ham klokken fire... klokken fem eller...
Men han tog ikke sin mobil.
Vi fandt ikke nogen mobil.
Husker De andet fra i går aftes?
Hvad som helst, som måske kan hjælpe os?
Hej, Peterson. Kan du gøre mig en tjeneste?
Gennemgå Alejandro Vilas' ejendele fra ulykken i går aftes
og se, om vi har overset en mobiltelefon? Okay.
Jeg sender nummeret til dig.
Tak skal du have. Hej.
Hvad laver De her?
-Hvem er De? -Og hvem er du?
Pedro. Min mor arbejder her.
Kender I hinanden?
Jeg mener, er I venner?
Vi har været venner, siden vi var små.
Det gør mig ondt.
Jeg kan ikke fatte, at...
Det er et mareridt.
Bare et par spørgsmål til.
Havde I drukket?
Måske én øl.
Hans mor sagde, at han kørte hjem fra en fest.
Var du med?
Ja.
Vi tog ned på stranden for at fejre, at vi var færdige med studierne.
-Hvilken strand? -Key Largo.
Er det ikke lidt langt væk?
Alejandro ville gerne køre.
Og hvad skete der så?
Han kørte hjem alene.
Så han tog hjem, og I andre festede bare videre?
Hvorfor? Skete der noget til festen?
Nej.
Der skete ikke noget.
Alejandro fik det skidt og ville hjem.
Hvordan kom I hjem?
-Med taxi. -Hvem ringede efter den?
Det kan jeg ikke huske. Vi var fulde.
Måske Marcos. Er det vigtigt?
Du sagde før, at I kun drak lidt.
-Nu siger du, I var fulde? -Bare glem det.
-Hvornår kørte Alejandro? -Klokken to.
Klokken to.
Klokken to?
Du ved ikke, hvem der ringede efter taxien,
men du husker præcis, hvornår Alejandro kørte.
Jeg kiggede på uret.
Kiggede du på uret?
Det sagde de andre.
Det virker bare underligt, at du husker én ting...
Godt. Vi har ikke brug for mere nu.
Tak skal du have.
Tak.
Hvad laver du? Jeg ved, det er din første sag.
-Nej. -Jo, i drabsafdelingen.
Du vil gerne gøre det ordentligt. Grundighed er godt, men vær lidt taktfuld.
Ja. Det er jeg godt klar over. Tak.
Og du må gerne være lidt mindre nedladende.
Det er bare overraskende, at de alle husker,
præcis hvornår Alejandro kørte.
Det virker bare, som om de er blevet enige om historien.
Hvad?
Værsgo.
Hvad så?
Det hele er noget lort.
Hvad er der sket?
Mine klienter svarer ikke på noget. Undskyld. Silvia Bartomeu.
Vi anklager ikke jeres søn for noget.
Endnu.
Vil du ikke vide, hvad der skete med din ven?
Nej, jeg sagde ikke noget, men de kommer over til dig.
De spørger efter hans mobil.
Vi leder efter Alejandros mobil. Ved du noget?
Kriminalassistent, min søn er helt knust. Vi vil gerne samarbejde.
Det forstår I sikkert.
-Hvor er den? -Tag det roligt, Marcos.
-Hvordan skal jeg tage det roligt? -Jeg har den ikke mere. Glem den.
Gå indenfor.
Det er værre, end jeg troede. Sofia?
-Hallo, Sofia? -Jeg må løbe.
For helvede da...
Nummer 38.
Jessica Thompson, 35 år gammel.
Hun pådrog sig interkraniale skader. Læsioner på arme og ansigt.
Dødsårsagen var tilsyneladende et stiksår i halspulsåren i venstre side.
Som at få en issyl i halsen.
Det er langt mindre ligetil med ham her. Se her.
Jeg dur ikke til lig.
Du arbejder i drabsafdelingen. Du har ikke noget valg. Kom så.
Han pådrog sig flere kvæstelser. Alle passer med et biluheld,
bortset fra én ting.
Såret her, som stammer fra før ulykken.
-Et sprængt blodkar i øjet. -Blev han slået?
Festen tog vist en drejning.
-Kvæstelserne skete post mortem. -Han døde ikke i ulykken?
Han døde formentlig før sammenstødet.
Toksikologirapporten viste et højt indhold af metylendioxymetamfetamin.
MDMA? Ecstasy.
Sportsidioter...
Jeg ved ikke, hvad jeg sagde. Jeg sværger.
-Rolig, det gik fint. -Hvordan ved du det?
Ellers sad vi på politistationen nu.
Det er overstået.
Der mangler én ting. Vi må ødelægge videoen, Dani.
Tog du den med?
Er det den eneste kopi?
Ja.
Så giv mig den. Den skal væk.
Så...
Det er aldrig sket.
Er I med?
Men det skete jo.
Det vil altid hjemsøge os.
NUTID
Advokater er dem, jeg stoler mindst på.
-Siger juristen? -Netop.
-Jeg er din advokat, ikke hendes. -Det ved jeg.
Så fortæl mig, hvad jeg skal gøre.
Du har to muligheder.
Gå til politiet, stik dine venner, og indgå et forlig, før de gør.
Nej.
Nej, det vil jeg ikke.
Det vil de heller aldrig gøre.
Hvad? Det ved jeg.
Vi fem har skjult det her i 20 år. Tyve år!
Du betaler mig ikke for at tro på det gode i folk, for det gør jeg ikke.
Folk vil gøre alt for at redde sig selv.
I har andre ting at miste end for 20 år siden.
Hvad ved du om dem?
Og den anden mulighed?
-Betal. -Bare uden videre?
Så gør vi det. Men hvem siger, de ikke vil have mere i morgen?
Sæt dig ned og hør efter.
Vi må vinde tid, til vi finder ud af, hvem der står bag. Er du med?
Og det er ikke så nemt.
Der er et problem.
Det nytter ikke, det kun er dig. Alle skal betale.
Okay.
Jeg taler med Ana.
-Hvad? -Okay.
Marcos' advokat mener, at det er bedst at betale pengene.
Alle er enige om det. Selv Sofia og Daniela.
Gik de til en advokat?
-Hold nu op. -Alejandro!
Pedro, vi betaler ikke.
Du forstår åbenbart ikke, hvad der foregår.
Det her kan smadre os. Vi kan tabe valget. Vi kan ryge i fængsel.
Vi er nødt til at betale. Vi må finde en løsning.
Vi kan tage et lån i huset...
Jeg vil skide på det valg.
-Vi har tre børn. -Netop.
Skal de vokse op uden os? Mord forældes ikke.
Hvad er der, skat?
Er du vågen?
Igen, Luis?
-Igen? Du er 12 år gammel! -Vent.
Kom, skat. Pyt med det. Vi smider det bare i vaskemaskinen.
-Ana, det er vigtigt, okay? -Det er det her også.
Vi betaler ikke. Punktum.
BIDRAG TIL VALGKAMPEN
Hvor er Ana?
Kom hun ikke?
Nej, hun blev hos børnene.
Men pengene er her. Det er det vigtigste. Alle er enige.
Er vi helt sikre?
Ja eller nej?
Har vi noget valg?
Så gør vi det.
Vi lægger alle pengene i den her. Hjælp mig lige.
-Er det det hele? -Ja.
Jeg ringer til dig.
Alle er gået.
Jeg ville bare sige farvel.
Skal du have et lift?
Jeg hører, at du klarer dig godt.
Jeg klager ikke.
Hvad så?
Hvad skal vi gøre?
Godt spørgsmål.
Jeg håber, det gik godt, og de ikke vil have flere penge.
Det var ikke det, jeg mente.
Sofia, skat. Hvor fanden er mine penge?
-Undskyld, Bernie. Jeg havde brug for dem. -Brug for dem?
Tror du, jeg er en hæveautomat?
Du får dem tilbage. Jeg sværger.
Ja, gu fanden gør jeg så.
Enten får jeg pengene nu, eller også kommer jeg efter dig.
Og tro mig, det ønsker du ikke.
-Hvad er klokken? -Det er sent.
Sov bare videre, skat.
Hvad sker der?
Ikke noget. Der står en nede i receptionen. Jeg er snart tilbage.
-Jeg elsker dig. -Jeg elsker dig.
Ja? Hvem er det?
Okay, bed hende komme op.
Tak.
Hvad så? Gav du dem pengene?
Hvad tror du?
Hvad laver du så her? Er der sket noget?
Jeg ved, hvem det er.
Hvad sker der?
Ikke noget, skat. Jeg er nødt til at køre, men sov bare videre.
-På den her tid? -Ja.
Det haster, men du skal ikke vente oppe.
Vi ses.
-Hvad skal du? -Jeg er snart tilbage.
Hvad så?
Hvad?
Hvordan ved du det?
Pis.
Tak, fordi du ringede. Vi tales ved i morgen.
Hvem talte du med?
Det er Daniela.
-Hvad ville hun? -Hun afpresser os.
Marcos ringede og fortalte det.
Åh gud.
-Kriminalassistent? -Hej, Bunker. Hvad har vi?
Hun kæmpede vist for sit liv.
-Bunker! -Ja?
-Hvad laver du? -Undskyld.
Hun overraskede formentlig nogle røvere.
-Alt er smadret. Naboerne hørte ingenting. -Virkelig?
Hvem fandt liget?
Så du noget? Hørte noget?
Det er en af offerets venner, Marcos Herrero.
Marcos Herrero?
Sjovt at møde dig her.
Denne gang håber jeg, du vil tale med mig.
Alejandro Vilas. Kan du huske mig? Jeg efterforskede sagen dengang.
Kriminalassistent Neruda.
Ja.
Vi har vist stadig noget at tale om.
-Kriminalassistent? -Ja.
Vi har fundet noget.
Bliv her.
Vi fulgte blodsporet.
Vi fjernede panelet... og fandt de her.
Okay. Giv dem til teknikerne. Flot arbejde.
Er det den eneste kopi?
Ja.
Optag.
SAG NR. 06382 BEVISER
-Hvem skal have øl? -Ja tak. Hvad?
En, to, tre.
-Ridetur! -Kom nu!
Kom nu!
-Kom nu. -En øl til.
Ja. Lad mig nu se. Hvordan gør man?
Skub så. En, to...
...tre!
Sådan.
Hvor jeg er om 20 år?
Det aner jeg faktisk ikke. Jeg er egentlig også ligeglad lige nu.
Jeg håber bare, at vi stadig er sammen.
Gruppekram!
Av, mit ben!
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve