Таємниці минулого
-Ось вони! -Де?
МАЯМІ 2000
-Зроби щось. -Що, наприклад?
Гей!
-Увімкни музику! -Музика!
Перестань мене знімати.
Не чіпай. Ти такий гарний.
-Ні! -Ні!
Ні!
19 ТРАВНЯ 2000 РОКУ
Я тебе вб'ю! Через тебе камеру вронила.
Та що з тобою?
Чувак, я тебе вб'ю.
Іди сюди!
Педро!
Педріто, га?
-Дані. -Іди сюди, Дані.
Ти пропускаєш усю забаву. Іди.
Це наша остання вечірка. Іди сюди, друже.
Це відео – для нащадків.
-Мої яйця, Дані. -Усміхайся.
Що робитимеш через 20 років?
Легке питання. Боротимуся за права людей.
А я працюватиму в…
«Лікарях без кордонів»!
А я не знаю.
Наступний.
-Що? -«Оскар» за найкращу документалку.
Ви знаєте, де мене шукати. У Білому домі.
Президентка.
Ким я буду через 20 років?
Чесно кажучи, не уявляю.
І зараз, мабуть, мені байдуже.
Але сподіваюся, всі ми триматимемо зв'язок.
Хто хоче пива?
-Я. -І я.
Будьмо!
Я сам, мила.
Попалася.
Як справи, Аніто? Уже напилася?
20 ТРАВНЯ 2000 РОКУ
Дуже!
-Чорт! -Це Алехандро! Ні!
Гей! Допоможіть! Хлопці!
-Їдьмо. Швидко! -Йому геть погано. Чорт.
Дані! Перестань знімати! Вимкни.
-Стоп! -Алехандро!
НАШ ЧАС
У нижній третині попрацюємо над підборіддям,
видовжимо його.
А ще застосуємо філер – введемо гіалуронову кислоту в ніс.
А у верхню третину вколемо ботокс.
Тут і тут.
Ходімо зі мною.
Подивіться на себе в дзеркало.
Я от думаю: може, підтягнемо шию?
Що скажете?
Запишіться на консультацію до Сандри на вівторок.
Скажіть їй, що хочете зробити…
НЕВІДОМИЙ НОМЕР – ЗАВТРА ЗУСТРІЧ ВИПУСКНИКІВ
ПРИХОДЬ, ІНАКШЕ Я ВСЕ РОЗПОВІМ
До зустрічі у вівторок.
Добре. Підтяжка – в подарунок.
Поїхали!
Даніело, навіщо казати «Поїхали!», якщо ти не готова?
-Ти готова чи ні? -Ми готові!
Сучий син! Колумбіє, ми пливемо!
Давай, Педро.
Дані!
Привіт. Де туалет?
Ти вже сказав татові?
До біса тата. Ми їдемо в Колумбію, мала.
-Їдемо в Колумбію, коханий. -Повторіть у камеру.
Ми їдемо в Колумбію!
Не це. Про тата.
«До біса тата». Почула?
До біса «Лікарів без кордонів»!
Ми всі їдемо у Вашингтон!
Так!
-Президентка! -Президентка!
Президентка!
Мене весь час дражнять.
Через окуляри й великі зуби.
Учора він крикнув «брекети» перед усіма, хто був за столом.
І всі почали кричати: «брекетна пика».
Мені це так набридло, мамо.
Мамо.
Мамо, обережно! Мамо!
Що сталося?
Карменсіто, я спалила млинця.
Прошу, допоможи прибрати.
Вам пощастило, бо я дам вам гроші на кафе.
Швидше, бо запізнимося на автобус.
Ворушіться! Це на всіх.
Луїсе, скажи Зої, що окуляри й брекети вона носитиме лише рік-два,
а скиглійкою може лишитися навіки.
Я їй такого не казатиму.
Авжеж.
Хай щастить!
ПЕДРО
КРУЗ 2022
Сорок три роки тому моя мама перетнула кордон.
Вагітна.
Вона шукала кращого майбутнього для сина.
Сьогодні, на жаль,
багато хто вважає людей, які незаконно перетнули кордон,
загрозою.
Я вважаю, що вони – гуманітарна проблема.
Як усі ви, я хочу бачити Маямі,
яке здатне тепло зустріти іммігрантів, біженців.
Та понад усе я хочу, щоб тут їх перестали сприймати як загрозу,
бо вони – не загроза.
Знаю, знаю.
Знаю, гівняна промова…
Я нервувався. Коли ти тут, я нервуюся більше.
Тому прошу тебе не приходити.
Дивися в очі.
Ти віриш людям, які не дивляться в очі?
І вони не вірять. Що ти на це скажеш?
Ано, зрозумій мене правильно.
У Педро вже є команда, відповідальна за кампанію.
Ми точно знаємо, як йому говорити, рухатися, усміхатися…
Можна, я поговорю з чоловіком наодинці?
Дякую.
-Чому ти прийшла? -Через смс.
Яке смс?
НЕВІДОМИЙ НОМЕР – ЗАВТРА ЗУСТРІЧ ВИПУСКНИКІВ
ПРИХОДЬ, ІНАКШЕ Я ВСЕ РОЗПОВІМ.
ДО ЗУСТРІЧІ. ЛЮБЛЮ ТЕБЕ. МАМА.
Коли Маркос познайомив мене з Ізабель,
вони лише почали зустрічатися,
але я одразу зрозумів, що мій син закоханий по вуха.
І це зрозуміло. Ізабель, ти неймовірна жінка.
-Ти це знаєш, вона це знає. -Ні.
Будь-хто, в кого є мозок, закохався б у неї до нестями.
-Будьмо. -Будьмо.
Вітаємо.
Милий.
-Усе гаразд? -Так.
Просто мені треба їхати в клініку. Це терміново.
-Зараз? -Так.
Авжеж. Не переживай.
-Побачимося вдома. -Так, милий.
-Люблю тебе. -І я тебе.
-До зустрічі. -Так. Прошу вибачення.
ЛАСКАВО ПРОСИМО ВИПУСК 2000 РОКУ
УНІВЕРСИТЕТ МІССУРІ
ВИПУСК 2000 РОКУ
Маркосе.
Педро.
Де Ана?
Привіт!
Привіт.
-Як справи? -Добре. А в тебе?
-Добре. -Я думав, що приїхав перший.
Ні. Коли ми приїхали? Десь 12…
Двадцять хвилин тому.
Так. Ти завжди вчасно, Аніто.
Дані.
-Давно не бачилися. -Дуже давно. Правда?
Ти теж отримав смс?
Так.
Ми всі його отримали?
Але тут зібралися не всі.
Що ти хочеш сказати?
Нема Софії.
Те, що її нема, не значить, що вона не прийде.
Її нема поки що.
Ти думаєш, що це вона?
Я не знаю, Маркосе. І гадки не маю, хто це.
Але ж нас п'ятеро, а зараз тут – четверо…
Софія так би не вчинила. Я її знаю.
-Ну, це… -Досить.
Ти не бачив її 20 років. Люди змінюються.
Я хочу випити.
Ви щось хочете?
-Текіли. -Текіли?
Можна мені одну текілу й одну аґвардьєнте?
Зараз.
Ти – родина, яку я обираю.
Я кохаю тебе.
Я не дозволю, щоб з тобою щось сталося. Ніколи.
Я люблю тебе більше за життя.
Розумієш?
Розгубилися, лікарю?
Мені теж було важко.
Мабуть, ми не розуміємо, як змінилися, поки не побачимо себе.
Ще одну, будь ласка.
Я не думав, що ти приїдеш.
Хіба я мала вибір?
Софіє!
Дані!
Дай роздивлюся тебе.
Я не розумію.
-Рада тебе бачити. -Стільки часу минуло.
Так. Глянь, хто тут.
Привіт, Педріто.
Іди сюди, Педріто.
-Ана Варґас. -Софія.
Давно не бачилися.
Він увімкнений?
Мене чути? Ви мене чуєте?
Агов. Вітаю.
Якщо ви всі мене чуєте, підходьте.
Чуєте мій голос – ідіть на нього.
Як ви? Усім привіт.
Насамперед хочу сказати: «Ласкаво просимо!»
Так приємно бачити випускників універу
через стільки років.
Схоже, коли ми бачилися востаннє, у всіх було більше волосся.
Тобто, в чоловіків.
Зустрічі випускників
проводять, щоб побачити тих, хто був для нас важливий.
А ще – щоб згадати тих, кого вже нема з нами.
І хоч деякі друзі нас покинули,
у наших спогадах вони живі.
Сьогодні я хочу подякувати Родріґо й Марісі Вілас,
батькам нашого любого колеги Алехандро,
за їхню щедру пожертву
на будівництво нової бібліотеки університету.
Не зупиняйся.
Любиш командувати?
Ні, не люблю.
Найгірше те, що в тебе добре виходить.
Тому тобі й дали стипендію.
Схаменутися не встигнеш – станеш президенткою.
Нічого не кажи, ідіоте.
Я радий, що ти отримуєш бажане.
Я в тебе вірю.
Не сумнівайся в цьому.
…хто я тепер, я завдячую йому.
Тож я хочу підняти келих за Алехандро.
Не минає й дня, щоб я не думав про нього.
-За Алехандро. -За Алехандро.
Він уміє брехати. Далеко піде в політиці.
Що він робить? Проводить кампанію?
-Що це, в біса, було? -Що?
Хтось мав щось сказати.
Знаєте, народ, це якась херня.
-Я пішов. -Що?
-Так. -Як це?
У смс було написано «приходь», так? Ми прийшли і нічого не сталося.
Тож на все добре.
МІЛЬЙОН ДОЛАРІВ З КОЖНОГО.
ОПІВНОЧІ В П'ЯТНЦЮ НАПИШУ,
КУДИ ПРИНОСИТИ ГРОШІ.
У мене нема мільйона.
Думаєш, у мене є, Дані?
Хіба я знаю? Я про тебе не чула 20 років.
Мені кінець. У мене навіть нема грошей на адвоката.
«Мільйон доларів з кожного.
Опівночі в п'ятницю напишу, куди приносити гроші».
Що? Це просто смішно.
Авжеж тобі смішно. ти можеш просто виписати чек.
-Як ти знаєш? -Як я знаю про що?
Ти ж усе Маямі накачуєш ботоксом.
Це татова клініка.
Скажи тату, хай допоможе тобі ще раз.
Допоможе мені.
Наче він не всім нам допоміг 20 років тому. Подякуйте йому.
Перестаньте! Не сваріться.
Хочеш у тюрму? Бо ти там опинишся, ідіоте.
-Зрозумів? -Маркосе, годі!
-Перестань! -От що станеться!
Перестаньте, благаю!
Припиніть. Досить.
Байдуже, в кого є гроші, а в кого – ні. Ми не платитимемо.
Ано, будь ласка.
Уже нічого не виправиш, Ано. Нам кінець.
Хвилинку.
Як думаєте, хто відправив ці смс?
Про це наче лише ми знаємо, так?
Думайте тверезо. Невже не ясно, що нас усіх можуть посадити?
-Ніхто не сяде. -Справді?
Строк давності злочину мав збігти багато років тому.
Убивство не має строку давності.
Ну все. Перестаньте. Треба заспокоїтися.
Треба зрозуміти, як ми вирішимо цю проблему.
Саме так. І хоч би що довелося робити – робімо це разом.
Тож треба дійти згоди.
Ну, разом ми приймаємо не найкращі рішення, Дані.
Усім нам треба дійти згоди.
-Детективе. -Дякую.
Щороку та сама історія. Випускаються й…
Номери машини перевіряли?
Явно таткова тачка.
Так.
Що відомо про іншого водія?
Написано, що вдарилася головою… у лобове скло.
І…
у неї в шиї шматок металу.
Який жах.
Патрульні повідомили?
Що? Так.
Вони патрулювали дорогу й, мабуть, знайшли їх.
Чому відкриті задні дверцята?
Може, від удару.
А може, вони їх відкрили.
Хлопці, ви щось чіпали?
Ні.
Може, в машині ще хтось був?
Гей. Дві машини, два трупи.
Якщо судмедексперт не матиме іншої версії, це аварія.
Куди ти?
Повідомити рідних. Маєш адреси?
Так.
Ми ж іще тут не закінчили!
Їдьмо. Не люблю повідомляти по телефону.
Детектив Джон Салліван, поліція Маямі.
-Місіс Вілас? -Так.
Він казав, що повернеться пізно,
але я прокинулась о четвертій ранку, а його ще не було, тому…
Я відчула, що з ним щось сталося.
Зазвичай, коли він кудись іде, я не можу спати.
Тож я подзвонила йому о четвертій… о п'ятій чи…
Але він не відповів.
Ми не знайшли його мобільний.
Ви можете ще щось згадати про минулу ніч?
Будь-що, що може нам допомогти?
Пітерсон, зроби мені послугу.
Ти можеш… Нічна аварія.
Перевір ще раз особисті речі Алехандро Віласа.
Глянь, може, ми не побачили мобільний.
Добре.
Вишлю тобі номер одразу, як дізнаюся.
Дуже дякую. Бувай.
Що ви тут робите?
-Хто ви? -А хто ви?
Педро. Моя мама тут працює.
Ви знайомі?
Тобто, ви друзі?
Так. Ми дружимо з дитинства.
Мені дуже жаль.
Мені все ще не віриться, що він…
Це якийсь жах.
Ще два-три питання, добре?
Ви пили?
Може, одне пиво.
Його мама сказала, що він повертався з вечірки.
Ви були з ним?
Так.
Ми пішли не пляж святкувати випуск з коледжу.
-На який пляж? -Кі-Ларґо.
Це доволі далеко звідси, так?
Алехандро погодився нас відвезти.
А потім він… що?
Він поїхав назад сам.
Отже, він поїхав додому,
а ви всі продовжили веселитися?
Чому?
На вечірці щось сталося?
Ні.
Нічого не сталося.
Алехандро не дуже добре почувався й захотів поїхати додому.
А ви як повернулися?
На таксі.
Хто його викликав?
Не пам'ятаю. Ми були п'яні!
Може, Маркос? Не знаю. Це важливо?
Раніше ви казали, що трохи випили.
-А тепер кажете, що були п'яні? -Не зважай на це.
О котрій поїхав Алехандро?
О другій ночі.
Ви не пам'ятаєте, хто викликав таксі,
але точно пам'ятаєте, коли поїхав Алехандро.
Я глянула на годинник, коли він їхав.
Глянули на годинник?
Мені хтось сказав.
Просто мені здається дивним те, що ви запам'ятали одне, але…
Що ж.
Наразі це все, що нам треба.
Дякую, що приділили час.
Дякую.
Що ти робиш, новенька? Це твоя перша справа.
-Не перша. -У відділі вбивств – перша.
І ти хочеш зробити все правильно, так?
Ретельність – хороша риса, але є така штука, як такт.
Так. Мені це добре відомо. Дякую.
І була б вдячна за менш зверхній тон.
Просто мене дивує, що всі вони пам'ятають
точний час, коли поїхав Алехандро.
Схоже, вони домовилися, що говорити.
Що?
Прошу.
Що там?
Нічого. Просто це суцільний капець.
Що сталося?
Мій клієнт не відповідає на питання. Вибачте, спізнилась.
Сільвія Бартомеу.
Як я вже сказав, ми ні в чому не звинувачуємо вашого сина.
Поки що.
Хіба ви не хочете допомогти з'ясувати, що сталося з вашим другом?
Ні, нічого. Я нічого їм не сказав, але вони їдуть до тебе.
Питають про його мобільний.
Ми шукаємо мобільний Алехандро. Не знаєте, де він?
Детективе, мій син дуже страждає.
Але ми хочемо співпрацювати.
Думаю, ви розумієте мене.
-Що ти з ним зробила? -Не хвилюйся за це, Маркосе.
Що? Як це – не хвилюватися?
У мене його більше нема. Ясно? Забудь про нього.
Іди у свою кімнату.
Усе гірше, ніж я думав. Софіє.
-Гей, Софіє. -Мені треба йти.
Чорт забирай.
Тридцять вісім.
Джессіка Томпсон, 35 років.
Отримала черепно-мозкову травму.
Синці на руках та обличчі.
Схоже, причина смерті – колота рана
сонної артерії. Зліва.
Наче в шию загнали подрібнювач льоду.
А з хлопцем усе не так просто.
Подивіться.
Я не дивлюся на трупи.
Ти тепер розслідуєш убивства. У тебе нема вибору.
Підійди.
Численні травми.
Усі могли бути отримані під час аварії,
крім однієї.
Це сталося до аварії.
Розрив судини в оці.
Його вдарили?
Схоже, на пляжній вечірці щось пішло не так.
Хай там як, ці травми він отримав після смерті.
Він загинув не в аварії?
Дуже вірогідно, що він загинув до неї.
У звіті з токсикології бачимо високий рівень метилендиоксиметамфетаміну.
Моллі?
Екстазі.
Нічого собі…
Не знаю, що я сказала. Не знаю. Клянуся.
Заспокойтеся. У нас усе добре.
Як ти знаєш?
Інакше ми були б не тут, а в поліційному відділку.
Так. Усе скінчено.
Ні. Є ще дещо.
Дані, треба знищити касету.
Ти її принесла?
Це єдина копія?
Так.
Давай мені. Треба її здихатися.
Гей.
Нічого не було.
Це ясно?
Зрозуміло?
Але ж це було.
І це завжди нас переслідуватиме.
НАШІ ДНІ
Адвокатам я довіряю найменше.
Каже випускниця юридичного вишу?
Саме так.
Я твоя адвокатка, Маркосе. Не її.
Знаю.
Тож принаймні скажи, що я повинна робити.
У тебе два варіанти.
Піти в поліцію, здати друзів і встигнути першим укласти угоду.
Ні.
Ні, я такого не зроблю.
Упевнений, ніхто з них теж не зробить.
Що? Я це знаю.
Ми вп'ятьох приховували це понад 20 років. Двадцять років!
Ти мені платиш не за віру в добрі наміри інших.
Я взагалі в них не вірю.
Я вірю, що людина готова на будь-що, аби врятуватися.
Двадцять років тому вам було що втрачати, тепер теж є.
Що ти про них знаєш?
А другий варіант?
Заплатити.
Заплатити? Отак просто?
Добре. Заплатимо.
Та де гарантія, що завтра вони не захочуть ще більше?
Маркосе, сядь і послухай мене.
Треба виграти час, поки не з'ясуємо, хто за цим стоїть.
Розумієш?
Ми над цим працюємо, але це не легко.
ЮРИДИЧНА ФІРМА «БАРТОМЕУ ТА ПАРТНЕРИ»
Але є одна проблема.
Це не має сенсу, якщо платитимеш тільки ти. Усі мусять заплатити.
Добре.
Я поговорю з Аною.
-Що? -Добре.
Адвокат Маркоса вважає, що найкращий варіант – заплатити.
І всі згодні, навіть Софія та Даніела.
Вони були в адвоката й не сказали нам?
-Ано, будь ласка. -Алехандро…
Педро, ми не платитимемо.
Очевидно, ти не розумієш, що діється.
Це все може нас знищити.
Ми програємо вибори. Сядемо в тюрму.
Розумієш? Треба заплатити. Треба знайти спосіб.
Можемо взяти позику, або закласти будинок.
Мені начхати на вибори.
-У нас троє дітей. -Так.
Хочеш, щоб вони виросли без батьків? За вбивство садять.
Що ти хотів, синку?
Чого ти не спиш?
Знову, Луїсе?
-Знову? Тобі 12 років! -Зачекай.
Ходімо, синку. Не переживай.
Кинемо це в пралку й забудемо.
Ано, це важливо.
Це теж важливо.
Ми не заплатимо. Розмову закінчено.
ЕРНЕСТО ДІАЗ
ПОЖЕРТВИ НА КАМПАНІЮ ДАТА ТРАНЗАКЦІЯ СУМА
КРУЗА НА МЕРА МАЯМІ-ДЕЙД
Де Ана?
Вона не прийшла?
Мусила залишитися з дітьми.
Гроші тут? Це головне. Ми ж усі так вирішили?
Ми в цьому впевнені?
Так чи ні?
У нас є вибір?
Так і зробимо.
Покладемо сюди всі гроші.
Допоможіть.
-Це все? -Так.
Я подзвоню, якщо щось станеться.
Усі поїхали.
Я залишилася, щоб попрощатися.
Хочеш, підвезу до твого готелю?
Чув, ти досягла успіху. Це так?
Не жаліюся.
То що?
Що будемо робити?
Хороше питання.
Сподіваюся, все пройшло добре, й більше грошей не проситимуть.
Я не про це питав.
Софіє, мила.
Що ти зробила з моїми грошима?
Вибач, Берні. Вони були мені потрібні.
Були тобі потрібні.
Я тобі схожий на банкомат?
Я поверну. Обіцяю.
Ще й як повернеш.
Або зараз привезеш гроші, або я приїду по тебе.
І, повір, тобі це не потрібно.
Котра зараз?
Дуже пізно.
Спи, кохана.
Що сталося, милий?
Нічого. Хтось прийшов і чекає внизу.
Я швиденько. Скоро повернуся.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Алло. Хто це?
А. Скажіть, щоб піднімалася.
Дякую.
Що там? Віддала гроші чи ні?
А ти як гадаєш?
І що? Чому ти приїхала серед ночі?
Щось сталося?
Я знаю, хто нас шантажує.
Що відбувається?
Нічого, мила.
Мені триба вийти, а ти лягай спати. Я скоро повернуся.
О такій порі?
Так.
Це терміново. Але не чекай мене, добре?
Скоро буду.
-Куди ти? -Я скоро повернуся.
Що сталося?
Що?
Як ти знаєш?
Чорт.
Дякую, що подзвонила.
Так, поговоримо завтра.
З ким ти говориш о такій порі?
Це Даніела.
-Що вона хотіла? -Даніела – шантажистка.
Мені щойно повідомив Маркос.
О боже.
Сержанте.
Привіт, Банкере. Що тут у нас?
Бачу, вона боролася за життя.
-Банкере! -Сержанте?
-Що ти, в біса, робиш? -Вибачте.
Мабуть, зайшла, коли підозрювані грабували квартиру.
Повний розгром. А сусіди нічого не чули.
Справді?
Хто знайшов тіло?
Ви щось чули чи бачили?
Сержанте, це друг жертви, Маркос Ерреро.
Маркос Ерреро?
Яка несподівана зустріч.
Цього разу ви говоритимете? Не ховатиметеся за адвокатом?
Пам'ятаєте Алехандро Віласа?
Я вела його справу.
Сержант Неруда.
Ага.
Схоже, на нас з вами чекає незавершена розмова.
-Сержанте. -Так.
-Ми щось знайшли. -Іду.
Не розслабляйтеся.
Ми пішли по кривавому сліду
Підняли отут і знайшли оце.
Добре. Негайно відправте в лабораторію.
Молодці.
Це єдина копія?
Так.
Записати.
СПРАВА 06328 ДОКАЗИ
Хочеш пива?
Так. Що?
Раз, два, три.
-Вези, конячко! -Давай!
Н-но!
-Давай. -Ще одне пиво.
Так. Дай гляну. Ну як?
Штовхай. Раз, два…
три!
Отак.
Ким я буду через 20 років?
Чесно кажучи, не уявляю.
І зараз, мабуть, мені байдуже.
Але сподіваюся, всі ми триматимемо зв'язок.
Обіймімося!
Ой, нога.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко