Tenkrát a teď
Kruci.
- Nic neříkejte. - Co tu ještě děláte, když víte, co řeknu?
Vím, že něco najdeme. Sully, prosím, dejte mi ještě den.
- Vždyť jste tu už tři dny. - Já vím.
Víc času už před poručíkem neobhájím.
Kdoví, jestli tam ten mobil vůbec je.
I kdyby byl, co když na něm nic není?
Seržantko, tým 2 něco našel.
A co?
Máme ten mobil. Potvrzeno.
Rozumím.
- Všimněte si, že nic neříkám… - Jo.
…nahlas.
Děkuju.
DŮKAZ
Díky, chlapi. Díky moc.
Hej, vy tam! Díky!
Poznáváš to?
To je Alejandrův mobil.
Našli jsme ho na dně jezera pár kilometrů od té nehody.
Nevíme, jak se tam dostal a jestli s tím nemáš něco společného.
Já? Proč bych to dělala?
ZPRÁVA SMAZÁNA
„Musíme si promluvit. Nikomu to neříkej. Prosím, to mi nedělej.
Potřebuju tě vidět, prosím.“
Něco bylo smazáno,
ale pomocí technologií jsme část těch zpráv obnovili.
Víme, žes je psala ty.
Řeknu ti, jak to vypadá.
S Alejandrem jste spolu měli nějaký románek
a na tom mobilu o tom byl důkaz.
Možná proto bys něco takového udělala.
Před pár týdny jsme na kolejích měli mejdan.
Alejandro po mně chtěl, abych vlezla do kanceláře děkana.
Že to bude hrozná sranda.
Byla jsem opilá, takže jsem to udělala.
Další ráno jsem z toho zpanikařila.
Nepamatovala jsem si, co jsem tam provedla,
a věděla jsem, že by mě vyhodili, kdyby to někdo práskl.
Proto jsem mu to psala. Aby to nikomu neřekl.
- Kretén teploušskej! - Klid.
Kretén.
- To Marcosovi nedělej. Smaž ty zprávy. - Nesmažu. Udělal si to sám.
- Prosím, Alejandro. - Co?
Neblázni. Nech toho.
- Kretén! Zmrd jeden! - Hej! Alejandro!
Lidi! Hej, pomoc!
Takže ty zprávy smazal a to je celý.
Vzala jsi Alejandrův mobil a zbavila se ho?
Ne. Jistěže ne.
Alejandro byl můj kamarád.
Jsi šampion, jasný?
O nic nejde, tati.
Potřebuješ už jenom trochu zabrat. Že jo, šampione?
Do semifinále zbývá měsíc.
Teď do toho musíme dát všechno. Já vím.
Budeš první. Jsem na tebe pyšný, synku.
Dík, tati.
Pojďme na oběd. Počkám nahoře. Pozval jsem děkana.
Nikdy nevíš, koho jednoho dne můžeš potřebovat.
Šampion!
SOUČASNOST
Pedro.
Tady jsem.
Co děláš?
- Kdes byl? - Kde? Byl jsem v kanclu.
- Měl jsem přesčas. Nechtěl jsem tě budit. - Nelži. Volala jsem ti.
S Ernestem jsme byli v kanclu a pracovali.
- Teď jsem skončil. - Fajn, tak pojď do postele. Pojď.
Musím zítra zajít za Gabrielou.
- Za mámou? - Tys to chtěl.
Myslím, že už za ní nemusíš.
Asi to už brzo vyřeším, jenom mi věř, jo?
Děsíš mě.
- Ale proč? - Ty sis cestou domů dal hamburger?
Ale bez hranolků.
No jo. Pak si nestěžuj, že na fotkách vypadáš tlustě.
Ahoj.
Proč máš ty šaty?
Ty jsou Isabeliny, ne?
Zbláznila ses nebo co?
Hele, kousek odtud je obchoďák.
Tady máš peníze a kup si něco na sebe. Myslím to vážně.
Sofío, nechci, aby Isabel přišla a viděla, že sis bez dovolení půjčila její šaty.
Vážně.
Chci, abys odešla.
Tohle není správný. Víš to.
Najdu ti jiný ubytování.
Klidně ti zaplatím hotel. Co budeš chtít.
- Ránko! - Ahoj, lásko.
Ahoj.
Ty jo! Moc ti sluší.
Už jí nic nepůjčím, vypadá líp.
Díky moc. Za ně i za to, že u vás můžu být.
- Děkuju vám oběma. - To je dobrý.
Zamluvila jsem stůl pro tři v Nobu.
Máš ráda japonskou kuchyni?
- Já nemůžu. - Jak to?
- Tak půjdeme samy dvě, ne? - Jasně.
Půjčím si tvoje auto, mně došel benzín.
Jdu do sprchy, mám schůzku.
Víš co? Zařídím si to, abychom mohli jít všichni.
Bezva.
Je to jen na pár dní, prosím tě.
- Carmen. - Zdravím.
Jo, neboj.
Řekni jí, že tam hned budeme.
Musíme do školy za ředitelkou.
Jde o Luise.
Hned. Tak pojď.
Aby bylo jasno.
Fyzické násilí tady netolerujeme.
Proto jsme se rozhodli Zoe i Luise od zítřka na týden vyloučit.
- Počkat. Proč oba? - Cože?
Potrestat byste měli ji.
Měli byste ji vyhodit.
Pane Cruzi, ve škole máme pravidla, která musíme respektovat…
Respekt. To je zajímavé slovo.
Ta malá rasistka totiž řekla synovi, že jsem podělanej imigrant.
Pardon, nazval jste mou dceru rasistkou?
Vy se uklidněte.
Uklidním se, až se mi vaše dcera omluví. I mojí rodině.
- Za ty nesmysly. - Pedro, dost.
Řekla, že jsem podělanej imigrant, co si nic nezaslouží.
A že mě Brady ve volbách zničí.
- Tak to měla pravdu. - Vy zasra…
No tak, prosím vás!
Máme to tady vyřešit, ne zhoršit.
- Není co řešit. - Pedro, nech toho.
Pane Cruzi, nejsem si jistá, jestli víte, co přesně se stalo.
Tu rvačku vyprovokoval Luis.
Říkals, ať ji praštím, kdyby mě dráždila.
Tak jsi mě to učil.
Jo. Učil jsem ho, jak se bránit. Teoreticky.
KARTA ZAMÍTNUTA
To jako fakt, tati?
Fakt jsi mi zrušil všechny služební karty?
Nechovej se ke mně jak k malýmu, nejsou to peníze na oběd.
Mám se k tobě chovat jak k dospělýmu? Tak buď dospělej.
Nebo?
Nebo co? Co uděláš?
Zabavíš mi mobil? Nebudu smět koukat na filmy?
Zakážeš mi telku? Co uděláš?
Vyřeš si svoje problémy. Začni tím, že Sofíu pošleš pryč.
Jak to, že o tom víš?
Od Isabel.
- O to jde? - Dej si život do pořádku.
Když dovolíš, zítra mám dvě operace.
Kurva!
POLICEJNÍ CENTRÁLA MIAMI
Marcosi, co se stalo?
- A Alejandro? Kde je můj syn? - Zatím nevíme.
Vy jste jeho rodiče?
Tentokrát jenom zaplatíte pokutu a může jít.
Jestli ho ale znovu přistihneme s ketaminem…
Ne, to se nestane.
Od semifinále nás dělí jenom kousek. Co tě to napadlo?
Víš, jak tohle bude vypadat v rejstříku trestů?
Děkujeme.
Díky, žes neřekl, že to bylo moje.
S tebou už nikdy nechci mluvit.
- Cos mi dal do pití? - Pusť!
- Cos mi dal do pití? - Nic!
Pusť mě, pusť, Alejandro!
Klidně se trestej, ale mě už do těch svých sraček netahej!
Alejandro, já ti tam nic nedal!
RAKOVINA PRSU
- Ahoj! - Už jdu.
- Ahoj. - Nemáš lepší zábavu?
Co kdybys začal rybařit? Pořiď si člun.
- Co chemoterapie? - Fascinující jako vždy.
Je něco novýho v tom případu?
Máme otisky.
Uvidíme, jestli patří podezřelým.
Co to tady dělá?
Bože. Nezačínej, prosím.
Vím, co řekneš. Nech to být.
Bože. Ten případ se odložil.
Protože jsme ho nevyřešili.
A teď umřela Daniela Mariniová.
Vím, že ty úmrtí spolu souvisí, Sully. Cítím to.
- Hej, podej mi tu krabici ze stolu. - Bože.
Jo.
Díky. Hádej, co to je.
Porno k vydírání?
Ne, jsou to domácí videa, který byly schovaný ve zdi u Daniely doma.
Jedna kazeta chybí.
- Číslo 35. - No a?
Musí to být záběry z té pláže s Alejandrem a ostatníma. Data sedí.
Když jsme zajišťovali důkazy, kazeta 35 v tom domě byla.
Je na fotce a teď prostě zmizela.
Nebylo by to poprvé, co na stanici zmizely důkazy.
Jo, ale zmizela zrovna ta kazeta, kterou potřebujeme.
No tak. Uznej, že to je moc velká náhoda.
Proboha. Vím, že nesnášíš, když to říkám, ale jsi nemocná.
Nemocní musí odpočívat. Když tě takhle něco posedne…
Podívej. To není odpočinek.
Jo. A víš co?
Ty se podívej na tohle.
Jo.
Sbalila toho manžela.
Šla na pohřeb, protože cítila vinu.
A kvůli té vině skončila v jeho posteli.
Požehnáni nechť jsou lidé bez úhony,
kteří se řídí zákonem Hospodina.
Požehnáni nechť jsou ti, co zachovávají jeho svědectví
a obracejí se k němu celým svým srdcem.
- Buď vyvýšeno a posvěceno jeho jméno. - Amen.
Ve světě, který stvořil podle své vůle, ať nastolí svou vládu.
No tak.
Pane Thompsone, mrzí nás to. Děláme, co můžeme.
Kdybyste měl dotazy nebo vás něco trápilo,
prosím neváhejte a ozvěte se nám.
Ano? Co potřebujete?
Haló?
Dobrý den. Jdu kvůli té práci chůvy.
Jasně, pojďte dál.
Tak jo. Podržte to.
Pojďte. Omlouvám se za nepořádek.
Jak se jmenuje?
Hugo.
Já jsem Daniela.
- Zdravím. - V pořádku?
Jsem jenom unavená.
Víme už něco o těch otiscích, co jsme našli v Danielině domě?
Jo, systém našel shodu.
- A? - To se vám bude líbit.
Podívejme se.
No to se podívejme.
Co jsem měl dělat?
Nemohla ho dál šikanovat. Bylo to pro jeho dobro.
Ne. Neudělals to pro něj, ale sám pro sebe.
Všechno se točí kolem tebe.
„Měla by se mi omluvit.“
Vážně? To jako fakt?
Komu je tady 12, tobě, nebo jemu? Občas si fakt nejsem jistá.
Doufám, že takhle neřešíš všechny svý problémy.
Policie přijede vyšetřovat zmizení těch peněz.
Pachatele dostaneme.
Carmen?
Luisi, neviděls Carmen?
Luisi, nevzal jsi něco z koše na prádlo?
Vzals něco? Ano, nebo ne? Mluvím s tebou.
- Vzals něco z… - Povlečení.
Abyste nevěděli, že jsem se počůral.
- Kde je? - Hodil jsem ho do popelnice.
Hej!
Volala jsem ti šestkrát.
Ta policistka vzala Sofíu k výslechu.
Řekneš mi, co se děje?
- Nic. - Ty mi něco tajíš.
Ne. Viděli jsme Danielu na tom srazu.
Je normální, že vyslýchají všechny její známý, ne?
Je normální, že ji zadržela policie?
Nebo si myslí, že s tím máte něco společnýho?
Mě taky vyslýchali a co? Teď mě budeš vyslýchat ještě ty?
Nevím, proč jsi policii neřekl, že u nás Sofía bydlí.
Protože jsem se to dozvěděl až po tom výslechu.
Nepřišlo mi to důležitý. Co to do tebe vjelo?
A nepřišlo ti důležitý mi říct, že jste spolu chodili?
Nikdy jsi o ní nemluvil.
Fakt se tohle musím dozvídat od tvýho táty?
Je to už dávno.
Navíc… Pojď sem, lásko.
Chci vědět, jestli si dělat starosti.
Není důvod.
Přísahám.
V domě Daniely Mariniové jsme našli otisky.
Byly vaše.
Takže se musím zeptat.
Kde jste byla tu noc, kdy byla zavražděna?
Na pokoji v hotelu.
Víme, že jste do 1:45 byla v autě Marcose Herrera.
Co jste dělala potom?
Šla jsem do motelu International Inn.
Tam jsem byla ubytovaná.
Takže jste byla ubytovaná v motelu, a ne v hotelu?
Proč jste to Marcosovi zatajila?
Není lehké říct někomu, koho jste 20 let neviděla,
že se vám v životě moc nedaří.
Jo.
Měla jste menší problémy, co?
Chodila jste do pochybných klubů v Tampě a při raziích vás párkrát zatkli.
Dopoledne po srazu absolventů mě Daniela pozvala k sobě na kafe.
Bylo to moc fajn.
Hodně jsme se nasmály.
Pobavily se o starých časech.
Klidně se zeptejte jejího syna.
Jejího syna.
Víte, vzhledem k tomu, kolik lidí v Miami shání chůvu,
mi od začátku připadalo zvláštní, že se Daniela starala zrovna o Huga.
To je Jessica Thompsonová,
žena, co zemřela při nehodě, kterou způsobil Alejandro.
A její novorozený syn Hugo.
Z rodiny Jessicy Thompsonové se stala Danielina rodina.
Jak je to sakra možný?
- To nevím. - Nevíte?
Oba o někoho přišli.
Asi byli osamělí.
A Hugo získal novou mámu, která ho milovala.
Chápu to dobře?
Vy tady chcete něco hledat?
Přesně. Můj syn něco vyhodil a já to potřebuju.
- Je to důležitý. - Prosím.
Odpad z vaší čtvrti je v zóně 14.
- Dobře, díky. - Hej.
Nekandidujete náhodou na starostu?
Buďte tak laskav a nikomu o tom neříkejte, ano?
Dobře?
ZÓNA 14
ZA LEPŠÍ BUDOUCNOST
Nemyslela jsem, že se toho dožiju.
Nepřeháněj, Gabrielo. To není tvůj styl.
Je tak těžké říkat mi „mami“?
Je normální, že tě ráda vidím. Jsi moje holčička,
i když jsi se mnou léta nepromluvila.
Fakt chceš řešit, proč spolu nemluvíme?
Ano, chci to napravit. Obnovit náš vztah.
Nepřišla jsem si povídat.
To mi došlo.
Potřebuješ peníze, co?
Hodně peněz, jinak by ses k návštěvě nesnížila.
Nechci si půjčit. Chci uzavřít dohodu.
Chci ti prodat část dědictví.
Dům a pozemky na Holboxi.
Dobře.
Všechno, co jsme s tvým tátou dělali, jsme dělali pro tebe.
Tvrdě jsme kvůli tomu dřeli.
To myslíš vážně?
Ty nevíš, co to je pracovat.
Jsme si podobnější, než si myslíš.
Každopádně se ozvu tvým právníkům a probereme detaily.
Můžu za to něco chtít?
Obejmutí na rozloučenou.
Těším se na vás na Luisově oslavě.
Nemůžu se dočkat, až poznám svoje vnoučata.
- Zdravím. - Zdravím.
Danielin mobil. Pár dní před smrtí dostala několik zpráv.
- Něco dobrýho? - Jinak bych sem nešla.
Zítra. Setkání absolventů. Přijď, nebo to vykecám.
Ty kráso.
Přestože jsme nebyli v kontaktu, byli jsme poslední, kdo ji viděl naživu.
Dalo se čekat, že nás budou vyslýchat. Mrzí mě to.
Ale ne. Mě mrzí, čím jste si museli projít.
Daniela byla vaše kamarádka. Je to hrůza.
Snad toho pachatele brzo najdou a celé to definitivně skončí.
Snad jo.
Mimochodem, Marcos byl tvůj první?
My si říkáme všechno. Že, zlato?
Říkal jsem jí, že jsme spolu na škole chodili.
To už je samozřejmě dávno.
A nic to neznamenalo. Byli jsme ještě děcka.
Nevěděli jsme, co chceme.
Je to dávno. To je pravda.
Teď jsi mě trochu zaskočila.
Jestli to vadí nebo je to nepříjemné, najdu si motel.
- Promiň, že to řešíme až teď. - To ne.
- Promiň. - Ne.
Probrali jsme to a není to problém.
- Jsi u nás vítaná. - Určitě?
- Děkuju. - Jo.
- Tak na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
Omluvte mě. Hned jsem zpátky.
- Na zdraví, lásko. - Jo.
Moc ti to sluší.
To je zatraceně dobrý sushi, co?
Pěkně drahý.
To unagi…
Ajaj.
Ale když jsi mi ukradla ty peníze, můžeš si to dovolit.
Víš, co mě nebaví?
Že mi nezvedáš telefon.
Teď ty peníze u sebe nemám, Bernie. Je mi líto.
Mně to je líto.
Protože lítáš v pořádným průseru, lásko.
Táta má strašně moc peněz.
Miliony, který ještě nevypral.
A schovává je doma?
Jestli přijdu na heslo, budeme mít na cestu do Kolumbie
i na cokoliv jinýho.
Jestli nás přistihne, budem v hajzlu.
Jak by nás udal? Nic nezmůže. Jsou to špinavý prachy.
Můžeme za ně jet do Kolumbie a dělat si, co chceme.
Pomoct potřebným.
Jako Robin Hood?
To je šílenost. Okrást tvýho tátu…
Počkej. Já ti ty peníze seženu. A ještě mnohem víc, Bernie, slibuju.
Vím přesně, jak to provést.
Máme tu saké. Poslední přípitek.
Bezva.
Co kdybychom šli pít někam jinam?
- Jo, to by bylo super. - Jo.
- Výborný. - Co ty? Jdeme.
- Jdeme? - Jo.
- Nepůjdeme domů? Nebo co? - Ne. Pojďme tancovat.
- Dobře. Tak zaplatíme. - Zvu vás.
- Nech to být. - Já to chci zaplatit.
Platím já. Ať tě to ani nenapadne.
Kdes sakra byl?
Celej den ti volám.
Mluvil jsem s policií.
Začínají vyšetřovat ty peníze.
Hej, co je?
Pedro.
To jsem já. Vždyť si věříme. Mluv se mnou.
- Ty peníze jsem ukradl já. - Cože?
Mám problémy a potřeboval jsem je. Chtěl jsem je dostat zpátky, a nešlo to.
Do prdele, Pedro.
Jaks mohl?
- Jestli se to provalí… - Ne.
Nikdo se o tom nesmí dozvědět.
Tak proč mi to sakra říkáš?
Protože tě potřebuju, člověče.
Můžu ti věřit?
Jistěže mi můžeš věřit.
Co je, Pedro?
Co je?
Pedro? Seš v pohodě?
Hej.
Poslouchej…
Pedro.
Hej, počkej, Pedro!
Počkej! Hej, počkej!
Pedro, co se stalo?
Hej, Pedro!
Tady jsem nebyla pěkně dlouho.
- Jo, no. - Jo.
- Rundu panáků? - Jo, tequily.
Zajdu pro ně.
Tak běž, zlato.
„Já to chci takhle.“
Tvoje jediná touha.
Ano, já vím.
Už je pozdě.
Ale já to chci takhle.
Řekni proč. Proč z toho jen bolí hlava?
Řekni proč. Proč je to jedna velká chyba?
Řekni proč. Nikdy tě nechci slyšet říct:
„Já to chci takhle.“
Propásla jsem to.
Počkat.
Ty nespíš?
Ty peníze dostaneme tenhle týden.
Prodám matce svůj podíl na dědictví.
Takže tak.
Je to domluvený. Ty ty peníze vrátíš a zapomeneme na to.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
HOVOR ZAMÍTNUT
Pomiňte, pane Rodrigo. Nechtěl jsem rušit.
To nic. Pojď dál.
Občas sem chodím a říkám si…
že tady ještě bude.
Chápeš?
Já taky.
Našel jsem jeho deník.
Ani jsem nevěděl, že ho má.
„Zítra je semifinále
- a já už nemůžu.“ - …a já už nemůžu.
„Chci na tátu a na svět zařvat…
- …a na svět… - …že jsem unavený,
že už nechci plavat,
že už nemůžu…
- …že to nesnáším! - …že to nesnáším!“
Tys to věděl, Pedro?
Že plavání neměl rád?
Že plaval, jenom protože jsem to chtěl?
Že to nenáviděl?
Rve mi to srdce.
Kruci, nejde jenom o to, že umřel tak mladý.
Zjistil jsem, že jsem ho neznal.
Myslela jsem, žes šel spát.
Spaní je to poslední, co se mi chce.
Zato chudák Isabel je namol a už odpadla.
To má z toho míchání alkoholu. Na zdraví.
Tak dobře jsem se už dlouho nebavil, víš?
Bylo to jako vrátit se v čase, ne?
Byl to mejdan.
Slavili jsme konec studia.
Nepamatuju si, že by se ten večer stalo něco divnýho.
Přišly výsledky z laborky.
Alejandro měl v sobě extázi.
To nevím.
Já si nic nevzala. Skončila jsem u alkoholu.
Víš, kde ty drogy vzal?
Ne. Jeho mejdan pak ještě pokračoval.
Víc toho nevím.
Fajn.
Dokud vyšetřování neskončí, nesmíš opustit Floridu. Je to jasné?
To platí i pro tvé kamarády.
Co máš s rukou? Řízla ses?
Spadla jsem z kola.
Je to jenom škrábanec.
Policie. Co se stalo?
Pomozte mi, prosím.
Oni mi nepomůžou.
Někoho potřebuju. Rychle.
Pošlete někoho…
Oni mi nepomůžou.
Takže neumřela při nárazu.
Říkala „oni“. „Oni mi nepomůžou.“ Množné číslo.
Já to věděla, Sully.
Hned jak jsem uviděla ty otevřené zadní dveře.
Ona a Alejandro nebyli jediní účastníci té nehody.
Překlad titulků: Kristina Himmerová