ŠERIFAS FLORIDA
Šūdas.
Prašau, tik nesakyk.
Jei žinai, ką pasakysiu, kodėl vis dar esi čia?
Nes žinau, kad ką nors rasime.
Sali, būk geras, tiesiog duok man dar vieną dieną.
- O Dieve, praleidai čia tris dienas. - Žinau.
Negaliu paaiškinti leitenantui, kam reikia dar daugiau laiko.
Kas žino, ar mobilusis išvis čia?
Net jei čia, kas žino, ar jame kas nors yra?
Detektyve, antra komanda kažką rado.
Rado ką?
Radome telefoną. Patvirtinu.
Supratau.
- Atkreipei dėmesį, kad nieko nesakau… - Taip.
…garsiai?
Ačiū.
ĮKALČIAI
Ačiū, vyručiai. Labai ačiū.
Ei, vyručiai! Ačiū!
Atpažįstate jį?
Čia Alechandro mobilusis.
Radome jį ežero dugne, už kelių kilometrų nuo avarijos vietos.
Norėjome sužinoti, kaip jis ten atsidūrė,
ir ar jūs su tuo kaip nors susijusi.
Aš? Kodėl turėčiau daryti ką nors panašaus?
ŽINUTĖ IŠTRINTA
„Reikia pasikalbėti.
Niekam nesakyk. Prašau, nesielk taip su manim.
Turiu tave pamatyti, prašau.“
Kelios žinutės buvo ištrintos,
bet turime technologijų, kurios padėjo dalį jų atkurti.
Ir mes žinome, kad žinutes siuntėte jūs.
Pasakysiu, į ką tai panašu.
Panašu, kad jus su Alechandru kažkas siejo,
ir panašu, kad to ryšio įrodymų buvo jo telefone.
Gal todėl ir galėjote šitaip pasielgti.
Prieš kelias savaites bendrabutyje vyko vakarėlis.
Alechandras metė man iššūkį prasmukti į dekano kabinetą.
Sakė, kad bus labai smagu.
Buvau girta, todėl taip ir padariau.
Kitą rytą aš labai persigandau.
Negalėjau prisiminti, ką ten dariau,
žinojau, kad jei kas nors paskųs, mane gali išmesti iš koledžo.
Todėl jam ir parašiau. Tam, kad jis nieko nesakytų.
- Jis suknistas pedikas! - Nurimk. Šūdas.
Šunsnukis.
Negali taip elgtis su Markosu. Ištrink tas žinutes.
Aš jų neištrinsiu. Jis pats prisiprašė.
- Prašau, Alechandrai, žmogau. - Ką?
Kas tau negerai? Baik.
- Šunsnukis! Šūdžius! - Ei! Alechandrai! Ali!
Bičiuliai! Ei! Padėkit!
Jis ištrynė žinutes ir viskas.
Paėmėte Alechandro mobilųjį, kad jį išmestumėte?
Ne. Aišku, kad ne.
Alechandras buvo mano draugas.
Tu - čempionas. Žinai, ar ne?
Nieko čia ypatingo, tėti.
Tau tereikia paskutinio postūmio. Ar ne, čempione?
Iki pusfinalių liko mėnuo.
Ir dabar mes atiduosime visas jėgas. Žinau, tėti.
Būsi geriausias. Labai tavimi didžiuojuosi, sūnau.
Ačiū, tėti.
Eime, papietaukim. Lauksiu tavęs viršuje.
Pakviečiau dekaną.
Supranti? Niekad nežinai, ko vieną dieną gali prireikti.
Čempionas!
KRUZAS
DABARTIS
Pedrai.
Aš čia.
Ką tu darai?
- Kur buvai? - Kur buvau? Buvau biure.
Dirbau iki vėlumos. Nenorėjau tavęs pažadinti.
Sakyk man teisybę. Aš tau skambinau.
Dirbau su Ernestu biure.
- Ką tik baigiau. - Gerai, einam miegoti. Eikš.
Rytoj turiu aplankyti Gabrielą.
- Savo mamą? - Pats to norėjai.
Nemanau, kad tau dar reikia pas ją važiuoti, gerai?
Manau, netrukus viską išspręsiu, todėl tiesiog pasitikėk manim.
Kai taip sakai, mane šiurpas krečia.
Bet kodėl?
Prieš grįždamas namo suvalgei mėsainį?
Bet be skrudintų bulvyčių.
Taip. Vėliau nesiskųsk, kad reklaminėse nuotraukose atrodai storas.
Labas.
Kodėl tu taip apsirengusi?
Čia Izabelės suknelė, ar ne?
Iš proto išsikraustei ar ką?
Klausyk, netoliese yra parduotuvė.
Paimk pinigus ir nusipirk sau suknelę.
Nusipirk drabužių. Aš rimtai.
Sofija, nenoriu, kad grįžusi namo Izabelė
suprastų, kad paėmei vieną iš jos suknelių be jos leidimo.
Aš rimtai.
Noriu, kad išeitum.
Taip negalima. Pati žinai.
Galiu tau rasti vietą, kur apsistoti.
Net sumokėsiu už tavo viešbutį. Ko tik panorėsi.
- Labas rytas! - Sveika, brangioji.
Labas.
Kaip gražiai atrodai.
Daugiau jai drabužių neskolinsiu. Jie jai labiau tinka.
Tikrai, labai ačiū už suknią ir kad leidot pagyventi savo namuose.
- Ačiū jums abiem. - Viskas gerai.
Šįvakar mums trims rezervavau stalą „Nobu“ restorane.
Tau, žinoma, patinka japonų virtuvė.
- Šįvakar aš negaliu. - Ką? Kodėl?
- Galim nueiti mes dviese, ar ne? - Žinoma.
Paimsiu tavo mašiną. Maniškei baigėsi degalai.
O aš einu į dušą. Netrukus man susitikimas.
Žinai, ką? Perdėliosiu darbus taip, kad visi galėtume eiti. Eisiu.
Puiku.
Tai truks tik kelias dienas. Išgyvensi.
- Karmen. - Sveiki.
Taip, nesijaudink.
Pasakyk jai, kad tuoj būsim.
Turime nuvažiuoti į mokyklą pasikalbėti su direktore.
Dėl Luiso.
Tuoj pat. Važiuojam.
Aiškiai pasakysiu.
Mes netoleruojame fizinio smurto.
Todėl nusprendėme nušalinti nuo pamokų abu, Zoją ir Luisą, savaitei nuo rytojaus.
- Palaukit. Kodėl abu? - Ką?
Turiu galvoje, ją reiktų nubausti.
Noriu pasakyti, ją reiktų išmesti.
Pone Kruzai, ši mokykla turi taisykles ir turime gerbti…
Pagarba. Koks įdomus žodis.
Nes ta maža fanatikė pasakė mano sūnui, kad aš - suknistas imigrantas.
Atsiprašau. Pavadinote mano dukrą fanatike?
Manau, turėtumėte nurimti.
Nurimsiu, kai jūsų dukra atsiprašys manęs ir mano šeimos
- už prikalbėtas nesąmones. - Pedrai, liaukis.
Ji pavadino mane suknistu imigrantu, kuris nenusipelnė nieko, ką turi.
Ir dar Breidis mane sutriuškins per rinkimus.
- Dėl to ji neklydo. - Ach tu, šunsnu…
Ei, prašyčiau!
Mes čia tam, kad išsiaiškintume, o ne dar labiau susipyktume.
- Čia nėra, ką aiškintis. - Pedrai, baik.
Pone Kruzai, nesu tikra, ar žinote, kas tiksliai nutiko.
Šitas muštynes pradėjo Luisas.
Argi nesakei man jai užvožti, jei pradės mane erzinti?
Pats taip išmokei.
Taip. Aš jį mokiau gintis, teoriškai.
KREDITO KORTELĖ ATMESTA
Rimtai, tėti?
Anuliavai visas mano kompanijos kredito korteles?
Negali elgtis su manimi kaip su vaiku, iš kurio atimi pinigus pietums.
Nori, kad elgčiausi kaip su suaugusiu? Tada pradėk elgtis atitinkamai.
Arba kas?
Arba kas? Ką tu padarysi?
Atimsi iš manęs telefoną? Neleisi žiūrėti filmų?
Neleisi žiūrėti televizoriaus? Ką tu padarysi?
Sutvarkyk savo reikalus. Visų pirma iškraustyk iš namų Sofiją.
Iš kur apie tai žinai?
Izabelė pasakė.
- Nejaugi? - Susitvarkyk gyvenimą, Markosai.
Jei tu nieko prieš, rytoj man dvi operacijos.
Šūdas!
MAJAMIO POLICIJOS BŪSTINĖ
Markosai, kas nutiko?
- O Alechandras? Kur mano sūnus? - Mes dar nežinome.
Jūs - jo tėvai?
Šįkart jums tereikia sumokėti baudą ir jis gali važiuoti namo,
bet jei vėl sulaikysime jį su ketaminu…
Ne. Tai nepasikartos.
Pusfinaliai visai ant nosies. Ką sau galvojai, berniuk?
Ar žinai, kaip tai atrodys tavo byloje?
Ačiū.
Ačiū, kad nepasakei jiems, jog ketaminas mano, žmogau.
Daugiau gyvenime su manim nekalbėk, blemba.
- Ko įpylei į mano gėrimą? - Paleisk mane!
- Ko įpylei į mano gėrimą? - Nieko aš nepyliau!
Paleisk mane, Alechandrai!
Man nusispjaut, jei baudi save,
bet žiūrėk, kad aš daugiau neįklimpčiau į tavo mėšlą!
Alechandrai, aš nieko nepyliau!
MAJAMIS KRŪTIES VĖŽYS
- Labas! - Ateinu.
- Labas. - Neturi įdomiau kuo užsiimti?
Kodėl tau nepradėjus žvejoti? Nusipirk valtį ar panašiai.
- Kaip praėjo chemoterapija? - Nuostabiai. Kaip visada.
Taigi, ar yra naujienų byloje?
Nustatėme kelis pirštų atspaudus.
Sutikrinsime su įtariamųjų.
Kodėl visa tai čia?
O Dieve. Prašau, nepradėk.
Gerai. Žinau, ką pasakysi. Tiek to.
Dieve. Ta byla neišspręsta.
Ji neišspręsta, nes mes nepajėgėme jos išaiškinti.
O dabar mirė dar vienas žmogus, Daniela Marini.
Žinau, kad tos bylos susijusios, Sali.
Jaučiu.
- Paduok tą dėžę nuo mano stalo. - Jėzau.
Taip.
Ačiū. Spėk, kas čia.
Pornofilmai kerštavimui?
Ne, čia mėgėjiški įrašai, kurie buvo paslėpti už sienos Danielos namuose.
Trūksta vienos kasetės.
- 35-o numerio. - Ir?
Ten turbūt nufilmuotas tas vakaras paplūdimyje
su Alechandru ir jais visais. Patikrinau datas.
35-a kasetė buvo tuose namuose, kai surinkome įkalčius.
Yra tą įrodanti nuotrauka, bet dabar kasetė tiesiog dingo.
Taip, ne pirmas kartas, kai policijoje dingsta įkalčiai.
Taip, bet dingo būtent ta kasetė, kuri mums reikalinga?
Nagi, senuk. Pats supranti. Tai negali būti sutapimas.
O Dieve. Klausyk, žinau, tau nepatinka, kai taip sakau, bet tu sergi.
Kai sergi, turi ilsėtis.
O kai tave šitaip apsėda byla, kaip dabar…
Pažiūrėk į visa tai. Tu nesiilsi.
Taip, ir žinai, ką?
Gal pažiūrėk į tai?
Taip.
Ji susimetė su vyru.
Ji dalyvavo laidotuvėse, nes jautėsi kalta,
ir į jo lovą įgriuvo dėl kaltės.
Laimingi, kurių kelias be priekaišto,
einantys Viešpaties keliu.
Laimingi visi, kas laikosi jo įsakų,
ieško jo visa širdimi…
- Tebūnie išaukštintas jo didis vardas. - Amen.
Pasaulyje, kurį jis sukūrė pagal savo valią,
teįkuria jis savo karalystę.
Viskas gerai.
Pone Tompsonai, mums labai gaila. Darome viską, ką galime.
Jei turite kokių nors klausimų ar nuogąstavimų, tiesiog…
nesidrovėkite ir kreipkitės į mus.
Taip? Kuo galiu padėti?
Sveiki?
Labas. Aš atėjau dėl auklės darbo.
Taip, žinoma. Užeik.
Gerai. Palaikyk.
Sek paskui mane. Atsiprašau dėl netvarkos.
Kuo jis vardu?
Hugas.
Aš Daniela.
- Ei. - Gerai jautiesi?
Taip, aš tik pavargusi.
Sužinojai ką nors apie atspaudus, rastus Danielos namuose?
Taip. Sistema rado atitikmenį.
- Ir? - Tau patiks.
Ką gi, ką gi.
Ko iš manęs tikėjaisi?
Negalėjau leisti tai mergaitei skriausti Luiso. Dariau tai dėl jo.
Ne. Padarei tai ne dėl jo. Dėl savęs.
Visada viską darai dėl savęs.
„Ji turėtų atsiprašyti manęs.“
Rimtai?
Kas čia dvylikametis, tu ar jis? Kartais man neaišku. Tikrai.
Tikiuosi, kad ne visas savo problemas sprendi šitaip.
ERNESTAS - ATVAŽIUOJA POLICIJA TIRTI PINIGŲ DINGIMO.
SUGAUSIME TĄ NUSIKALTĖLĮ.
Karmen?
Luisai, matei Karmen?
Luisai, kažką išėmei iš purvinų skalbinių krepšio?
Kažką iš ten išėmei? Taip ar ne, Luisai. Su tavim kalbu.
- Ar kažką išėmei… - Paklodes.
Nenorėjau, kad jūs su mama sužinotumėt, kad vėl prišlapinau į lovą.
- Kur paklodės? - Išmečiau jas į šiukšliadėžę lauke.
Ei!
Skambinau tau šešis kartus.
Ta detektyvė išsivežė Sofiją apklausti.
Gal gali paaiškinti, kas vyksta?
- Nieko. - Tu man kažko nesakai.
Nieko. Turiu galvoje, mes matėmės su Daniela per absolventų susitikimą
ir normalu, kad policija apklausia visus, ją pažinojusius, ar ne?
Manai, normalu, kad policija ją sulaikė?
Ar jie mano, kad jūs visi susiję su tuo, kas nutiko?
Anądien apklausė mane. Kas? Tu irgi mane tardysi ar ką?
Nesuprantu, kodėl nepasakei policijai, kad Sofija apsistojo pas mus.
Nes sužinojau, kad Sofija čia po to, kai jie mane apklausė.
Nemaniau, kad jiems būtina žinoti. Ir kas tau yra?
Taip pat nemanei, kad man reikia žinoti, jog Sofija - tavo buvusi mergina?
Niekada apie ją nepasakojai.
Ar tikrai turiu apie tai sužinoti iš tavo tėčio?
Tai buvo labai seniai.
Be to… Brangioji, ateik.
Aš tik noriu žinoti, ar man reiktų nerimauti.
Tau nėra ko nerimauti.
Prisiekiu.
Danielos Marini namuose radome pirštų atspaudų,
kurie sutampa su taviškiais.
Taigi, turiu paklausti,
kur buvai tą naktį, kai buvo nužudyta Daniela?
Savo viešbučio kambaryje.
Žinome, kad buvai Markoso Herero mašinoje iki 1.45 val. nakties.
O ką veikei po to?
Nuėjau į „International Inn“.
Gyvenau ten.
Taigi, gyvenai motelyje, ne viešbutyje?
Kodėl pamelavai Markosui?
Nelengva pasakyti žmogui, kurio nematei 20 metų,
kad gyvenimas tau nesusiklostė.
Taip.
Įklimpai į šiokią tokią bėdą, ar ne?
Sukiojaisi ne per geriausios reputacijos klubuose Tampoje
ir kelis kartus buvai suimta per reidus.
Ryte po laidos susitikimo, Daniela pakvietė mane paplepėt prie kavos.
Puikiai praleidome laiką.
Daug juokėmės.
Kalbėjomės apie senus laikus.
Galite paklausti jos sūnaus, jei manimi netikite.
Jos sūnaus.
Žinant, kiek žmonių Majamyje ieško auklės,
man visada atrodė labai keista, kad Daniela ėmė prižiūrėti Hugą.
Čia Džesika Tompson,
moteris, mirusi avarijoje, kurią sukėlė jūsų draugas Alechandras,
su savo naujagimiu Hugu.
Džesikos Tompson šeima virto Danielos šeima.
Kaip, po velnių, tai nutiko?
- Nežinau. - Nežinai?
Jie abu kažko neteko.
Turbūt jautėsi vieniši.
O Hugas gavo naują motiną. Tą, kuri visada jį mylėjo.
Ar teisingai supratau, bičiuli?
Nori čia kažko ieškoti?
Būtent. Mano sūnus kai ką išmetė, man reikia tai atgauti.
- Kai ką svarbaus. - Pirmyn.
Jūsų kvartalo šiukšlės - 14-oje zonoje.
- Gerai, ačiū. - Ei.
Ar ne tu - tas bičas, kuris kandidatuoja į merus?
Padaryk paslaugą, būk geras, niekam apie tai nepasakok. Gerai?
Gerai?
14-A ZONA
UŽ GERESNĘ ATEITĮ BREIDIS
Maniau, kad mirsiu anksčiau, nei išauš tokia diena.
Nebūk tokia melodramatiška, Gabriela. Ne tavo stilius.
Ar taip sunku vadinti mane „mama“?
Normalu, kad džiaugiuosi tave matydama. Tu - mano dukrelė,
nors ir daugybę metų su manimi nesikalbėjai.
Tikrai nori pasikalbėti apie tai, dėl ko nesikalbam?
Ana, aš tik noriu viską ištaisyti. Atkurti mūsų santykius.
Atėjau ne paplepėti apie praeitį.
Taip ir supratau.
Tau reikia pinigų, ar ne?
Turbūt daug, antraip nebūtum nusižeminusi ir atėjusi pas mane.
Nenoriu paskolos. Atėjau pakalbėti apie verslą.
Noriu parduoti tau savo palikimo dalį,
namą Holboše ir žemės sklypus.
Gerai.
Viską, ką darėme mes su tavo tėvu, darėme dėl tavęs.
Mes dėl viso šito sunkiai dirbome.
Rimtai?
Tu nežinai, ką reiškia dirbti.
Turbūt mes panašesnės, nei manai, dukra.
Šiaip ar taip, susisieksiu su tavo teisininkais dėl smulkmenų.
Ar galiu kai ko paprašyti mainais?
Apsikabink prieš išeidama.
Bus labai malonu visus jus pamatyti per Luiso gimtadienį.
Nekantrauju susipažinti su anūkais.
- Labas. - Labas.
Danielos mobilusis. Kelios dienos prieš mirtį ji gavo kelias žinutes.
- Ką nors gero? - Antraip manęs čia nebūtų.
NEŽINOMAS NUMERIS - RYTOJ. LAIDOS SUSITIKIMAS.
DALYVAUK ARBA VISKĄ PAPASAKOSIU.
Po perkūnais.
Ir nors pastaruoju metu nebendravome,
mes - paskutiniai, matę ją gyvą.
Natūralu, kad jie mus apklausia.
Apgailestauju, kad tau teko tai ištverti.
Ne. Tai man gaila, kad tau teko tai ištverti.
Daniela buvo tavo draugė. Tai, kas nutiko - siaubinga.
Tikiuosi, jie greitai ras žudiką,
ir tada viskas bus baigta kartą ir visam laikui.
Tikėkimės.
Beje, Markosas buvo tavo pirmasis vaikinas?
Mes vienas kitam viską pasakojam.
Ar ne, brangusis?
Sakiau, kad universitete susitikinėjome.
Akivaizdu, kad prabėgo daug laiko.
Ir tai nieko nereiškė. Mes buvom vaikai.
Nežinojome, ko norime.
Praėjo labai daug laiko. Tas tiesa.
Dabar truputėlį nustebau,
bet jei tau dėl to neramu ar jautiesi nejaukiai,
tikrai galiu išsikraustyti į motelį.
- Atsiprašau, kad apie tai neužsiminiau. - Ne. Jokiu būdu.
- Atleisk. - Ne.
Tikrai, mes apie tai pasikalbėjome, nėra jokių problemų.
- Mūsų namų durys tau atviros. - Tu tikra?
- Ačiū. - Taip.
- Į sveikatą. - Į sveikatą.
Į sveikatą.
Atsiprašysiu, gerai? Tuoj grįšiu.
- Į sveikatą, brangioji. - Į sveikatą.
Gražiai atrodai.
Sumautai geras sušis, ar ne?
Brangokas.
Tas unagi…
Fu.
Bet su tiek pinigų, kiek iš manęs pavogei, gali sau leisti.
Žinai, kas nelabai mane žavi?
Tai, kad neatsiliepi į mano skambučius.
Dabar neturiu pinigų, Berni. Atleisk.
Ne, tai tu man atleisk.
Nes būsi paskandinta mėšle iki ausų, meile mano.
Mano tėtis turi daugiau pinigų, nei įsivaizduoji.
Milijonus, kurių dar neišplovė.
Jis juos slepia namuose?
Jei gausiu kodą, turėsime per akis pinigų kelionei į Kolumbiją
ir galėsime daryti, ką panorėję.
Markosai, jei tavo tėtis mus sučiups, užvirs pragaras.
Už ką jis mus įduotų? Jis nieko negali padaryti. Pinigai purvini.
Su tokiais pinigais galėtume nuvykti į Kolumbiją ir daryti, ką norim.
Galime padėti vargstantiems.
Kaip Robinas Hudas?
Tai beprotybė. Nes vogti iš tavo tėčio…
Palauk.
Galiu atgauti tau pinigus. Daug daugiau, Berni. Prisiekiu.
Gerai žinau, kaip tą padaryti.
Užsakėme sakės. Paskutinį kartą pakelkim taures.
Puiku.
O jei nueitume išgerti kur nors kitur?
- Taip. Mielai. - Gerai.
- Skanu. - O tu? Einam.
- Gerai? - Gerai.
- Ar važiuokim namo? Ar kaip? Taip? - Ne. Nagi. Eime pašokti.
- Gerai. Tada susimokėkime. - Aš vaišinu.
- Ne, nereikia. - Aš noriu.
Aš vaišinu. Net negalvok apie tai.
Kur, po galais, buvai?
Visą dieną tau skambinu.
Kalbėjausi su policija.
Jie pradės tyrimą dėl pinigų.
Kas yra?
Pedrai.
Tai aš. Mes pasitikim vienas kitu. Gali su manim pasikalbėti.
- Tai aš pavogiau kampanijos pinigus. - Ką?
Aš pakliuvau į bėdą, man reikėjo pinigų.
Bandžiau juos atgauti, bet nepavyko.
Šūdas, Pedrai.
Bet kaip tu galėjai?
- Jei tai paaiškės… - Ne.
Niekas negali apie tai sužinoti.
Tai kokio velnio man apie tai pasakoji?
Nes man tavęs reikia, žmogau.
Galiu tavimi pasikliauti?
Aišku, kad gali manimi pasikliauti.
Kas vyksta, Pedrai?
Kas vyksta?
Pedrai? Tau viskas gerai?
Ei.
Klausyk…
Pedrai.
Ei, palauk, Pedrai!
Ei, palauk!
Pedrai, kas negerai?
Ei, Pedrai!
Šimtą metų čia nebuvau.
- Taip, žinau. - Taigi.
- Po taurelę? - Taip, tekilos.
Aš atnešiu.
Eik, brangioji.
Aš taip noriu
Tavo vienintelis troškimas
Taip, žinau
Per vėlu
Bet aš taip noriu
Sakyk, kodėl Tai tik širdgėla gryna
Sakyk, kodėl Tai tėra klaida
Sakyk, kodėl Nenoriu iš tavęs girdėti
Aš taip noriu
Pražiopsojau.
Palauk.
Nemiegi.
Pinigus gausime šią savaitę.
Parduosiu savo palikimo dalį mamai.
Viskas.
Baigta.
Grąžinsi pinigus ir galėsime viską pamiršti.
RODRIGAS ĮEINANTIS SKAMBUTIS
SKAMBUTIS ATMESTAS
Atleiskit, pone Rodrigai. Nenorėjau jums trukdyti.
Nieko tokio. Užeik.
Kartais ateinu į šitą kambarį galvodamas, kad…
kad jis vis dar čia bus.
Supranti?
Aš irgi.
Radau jo dienoraštį.
Net nežinojau, kad jis jį rašė.
„Rytoj pusfinaliai,
- ir aš daugiau nebegaliu.“ - …aš daugiau nebegaliu.
„Noriu išrėkti tėčiui ir visam pasauliui…
- …ir visam pasauliui… - …kad pavargau,
kad nebenoriu plaukti,
kad daugiau nebeištversiu,
- …kad nekenčiu to. - …kad nekenčiu to!“
Tu žinojai, Pedrai?
Kad jam nepatinka plaukti?
Kad jis plaukė, nes aš to prašiau?
Jis nekentė plaukimo?
Man plyšta širdis.
Ne tik dėl to, kad jis mirė toks jaunas, po galais.
Bet supratau, kad jo nepažinojau.
Maniau, nuėjai miegoti.
Galiu daryti bet ką, bet ne miegoti.
Nusigėrė ir atsijungė vargšė Izabelė.
Štai kas būna, kai sumaišai gėrimus. Į sveikatą.
Jau seniai taip nesismaginau, žinai?
Tarsi būtume grįžę laiku, ar ne?
Mes linksminomės, gerai?
Šventėme diplomų gavimą.
Neprisimenu, kad tą naktį būtų nutikę kas nors keisto.
Beje, sulaukėme rezultatų iš laboratorijos,
paaiškėjo, kad Alechandras buvo pavartojęs ekstazio.
Nežinau.
Aš nieko nevartojau. Apsiribojau alkoholiu.
Ar žinote, iš kur Alechandras gavo narkotikų?
Ne. Jis linksminosi ilgiau už mus.
Žinau tik tiek.
Gerai.
Jums negalima išvykti iš Floridos valstijos,
kol nebaigsime tyrimo. Aišku?
Tas pats galioja jūsų draugams.
Kas nutiko rankai? Įsipjovėte?
Aš nukritau nuo dviračio.
Tik truputį įsibrėžiau.
Čia 911. Kas nutiko?
Prašau, padėkite man.
Jie man nepadės.
Man ko nors reikia. Dabar.
Atsiųskite ką nors…
Jie man nepadės.
Taigi, ji nemirė iškart.
Ji sako „jie“. „Jie man nepadės.“ Daugiskaita.
Taip ir žinojau, Sali.
Žinojau, kai pamačiau atviras galines dureles.
Ji su Alechandru nebuvo vieninteliai, pakliuvę į avariją.
Išvertė Sandra Siaurodinė