Pomstím tvoji matku, dítě.
Sever totiž nezapomíná.
SOUDNÝ DEN
Hašario.
Moje nádherná dcero.
Nebo mám snad říct královno?
Toto je nejšťastnější okamžik, jaký otec může zažít.
Vítej, otče.
Děkuji ti, žes mě přivítala
zpět v Bongomii, v zemi, kam patřím, moje královno.
Od této chvíle ti budu navždy k službám.
A kdes byl? Nech mě hádat.
Dělal sis nové nepřátele, viď?
Jako bychom už neměli problémů dost.
Moje královno, zanechme nepříjemných záležitostí.
Raději se soustřeďme na současné štěstí.
Viděl jsem tě vládnout Bongomii.
A neumím slovy popsat, jaké štěstí jsem jako otec zažíval.
Zoufalství.
Ano, zoufalství.
Hledal jsi pro sebe zemi, protože jsi byl zoufalý.
A nikdo tě nepřijal, viď?
Pak ti došlo, že tvoje dcera je tady královnou, a tak ses sem vrátil.
Stejně jako ty, že?
Ty se taky styď, královno Hašario.
V Benátkách jsi mě nezabila, když jsi mě trefila svícnem.
Navíc ses posadila na trůn nehledě na to,
že na něm předtím seděla tvoje matka.
Mlč.
Ten trůn jí dal lid, Vaše Veličenstvo.
Nebuď směšný, Larku.
Odkdy dává lid někomu trůn?
To se nestává ani v Římě.
Lidé chtějí někoho, ke komu mohou mít vztah, pane.
Cože? Mít vztah k téhle?
Nenechte se vysmát.
Vždyť i kalhotky a podprsenky jsem jí kupoval já,
než si vzala Filipa. Nebesa mu žehnejte. Není to pravda?
Už nic neříkej.
Kam tě Van Dijk odvlekl?
Do Osmanské říše.
- Do Osmanské říše? - Ano.
S pozváním od imperátora.
- Od sultána Mehmeda? - Ano.
Neříkej mi, žes tam něco provedl.
Blázníš? Co bych tam prováděl?
Jsme si se sultánem blízcí.
Prostě jsme si sedli.
Ve svém světonázoru, ve filozofii, v pohledu na různé věci.
Všechno vidíme stejně.
Stali se z nás přátelé, máme se moc rádi.
A taky se ukázalo, že nás Osmani zachránili před uherskou okupací.
Ano. Myslel si, že bych mohl převzít trůn po své matce v Benátkách.
Měl to v plánu. Byl to moc dobrý plán.
Jenže jsem ho nepochopil a zmrvil jsem ho.
A když se Benátek zmocnil můj bratr, všechno šlo vepsí.
Moment.
- Tvá matka je benátská královna? - Jo.
- Myrin? - Ano.
Počkej ještě.
- A Benátek se zmocnil Tenjo? - Ano.
Moment. Co se tady děje?
Už stárne.
Tolik informací už nepobere. Ale to je jedno.
- Musím chytit Vlada. - Vlada?
Já už ti dám vážně facku, strejdo.
Proč po mně papouškuješ? Seber se trochu.
- Vzpamatuj se. - Vzpamatuj?
Díky, nebesa! Moje dcera je zpět.
Co tady dělá?
Sedí tam, protože ji zvolil lid.
Ona myslí mého otce, Orione.
Mé nádherné dítě.
Když tě vidím sedět na trůně, nevadilo by mi ani umřít.
Moment. Co to je?
Není to Kalešova koruna?
Co to je, holčičko?
Vezmi si tuhle. No tak, obdivujte ji.
Je tak strašně krásná.
Podívejte, jak je nádherná. Jak elegantní.
Jak důstojná. Trůn nikdy nezažil takovou krásu.
Nikomu to na něm nikdy tolik neslušelo.
Popovídej si s tím svým otcem a pak ho zase vyžeň, ano?
Nikdo nikam nepůjde.
Je tu něco moc důležitého, co trápí nás všechny.
Přesně tak.
Královna Hašaria má pravdu.
Musím co nejdřív chytit Vlada. Slíbil jsem to panu Dobyvateli.
Tvůj slib nemá žádnou cenu.
Já slíbila uherské královně,
že ji podpoříme v alianci proti Osmanům.
Cože?
Zbláznila ses, ženská? To je průšvih. Chceš mě nechat zabít?
Už tady ničemu nerozumím.
Musíme chytit Vlada. Řekl jsem panu Dobyvateli, že jsme s ním.
Já dala slib uherské královně.
Unesli malého prince!
- Ó! - Jaképak "ó"?
Takové věci se stávají pořád. Dneska unesou každého.
Jednoho unesou, druhého vrátí. To prostě...
Co?
Moji Divokou housenku...
Pojď sem, černé jehňátko.
O co jde,
že jsme to nemohli probrat u soudu a musíme zase stát u tohoto stolu?
Tuhle vaši úchylku na stoly nechápu.
Lépe tady vidíme různé strany války, pane.
"Vidíme různé strany války". Jsou tu nějaké strany války?
Jsou na téhle mapě nějaké strany války?
A je to vůbec mapa? Kdybysme neřekli uklízečkám, že je to mapa,
tak to normálně vyperou a pověsí na šňůru, že jo?
Jen se na to podívejte.
Měli jste vidět mapu u sultána.
To bylo něco.
Horstva, kopce, roviny, naplaveniny, delty, má tam všechno.
A klacíkem ukazuje, jak se odněkud někam dostat.
Kdežto my tu pořád máme Švábsko, které už neexistuje.
Zemi s názvem Švábsko dávno zavřeli.
Radši si otevřeli hospodu, ale my ho tu máme.
Ta mapa je zastaralá, nedá se s ní pracovat.
Švábsko není země, ale vévodství.
Vévodství? Tak to pardon.
Omlouvám se, strejdo.
Tím se celá mapa středověké Evropy rázem mění.
A tihle modří panáčci mě taky štvou.
Léta jimi šoupeme sem a tam.
A podívejte. Nic se neděje.
A co ty švestky, jablka a podobně?
Měli jste snad před jednáním svačinu?
Každý plod představuje nějakou zemi, pane.
Švestky jsou Francie, sušené meruňky Benátky.
Chleba jsou Uhři, jablko označuje Osmany.
Seber to jablko. A neštvi mě.
Mám Dobyvateli říct, že je jablko?
Osmanům nemusíš nic říkat.
Dali jsme slib Uhrům.
Uhrům jsi dala slib ty, bývalá královno Sion.
Chápeš? Já nikomu nic neslíbil.
Ten chlap zahájil novou éru. Proč do ní nevstoupíme, královno?
Dost už téhle lásky k Východu.
Je to nemoc naší doby.
Kdybys přijala morálnost Východu místo nemorálnosti Západu,
možná bys měla vznešené postoje tak jako Caren.
Jenže ty nevíš, že ty vznešené postoje stály Caren život.
Marie ji zabila.
- Caren je mrtvá, matko? - Ano.
Marie ji zabila.
A kdybych nestála na její straně, potkal by mě stejný osud.
Vy to pořád nechápete.
Uherská královna nežertuje.
Zato pan Dobyvatel je samý vtip.
- Vždyť dobyl Cařihrad! - Tak dost!
Unesli nám dědice trůnu.
Ničí válka nás nezajímá.
Navíc stejně nemáme žádné přátele.
Královna má pravdu.
No jo, tomu říkám fraška.
Já bych si tipl,
že dědice trůnu unesl uherský velitel Marton.
Možná aby pomstil svůj vášnivý milostný poměr se Sion.
Spíš jde o práci královny Isabeu, exkrálovy lásky na jednu noc.
A možná ho unesla tvoje žena, Larku.
Víš, že u ní máme dluh.
A možná ho unesla ta tvoje zlodějská žena, co myslíš?
A já bych si tipl...
No, však víte.
Totiž...
Abyste rozuměli...
Tohle je poprvé, co nemám na koho svalit vinu!
To je trapas! Nekoukat!
Jak se to mohlo stát?
- Otroku. - Je blonďák, že jo? To je překvápko.
Cože?
Kdy ses zase ušpinil? Vlastně ano.
Bongomie zlomí každého. Co chceš?
Není tu Žena.
Co si to dovoluješ uprostřed jednání?
Nemůžeš sem vpadnout a ječet: "Není tu žena!"
Sežeň si nějakou na trhu jako ostatní.
O to nejde. Není tu žena Žena.
Jako nějaká superžena?
Myslí kojnou, idiote.
Otroku. Unesli ji i s dítětem.
- Proč jste tady? - Je tady Sangu.
- Ale Žena... - Mazej. Ven.
Se Ženou na mě nechoď.
- Sangu. - Ještě budeme řešit nějakou ženskou.
Královno Hašario, pokaždé, co vás vidím, vypadáte líp.
Sangu, neseš nějaké zprávy?
Nesu velké zprávy.
Všude je chaos, svět zachvátily plameny.
Radši tam nechoďte.
A Francie je v čudu.
Pane, to jsou Benátky. Francie je...
- Tak promiň. - Jaká zpráva tě sem přivedla, Sangu?
Není pro vás, královno, ale pro prince.
Vzkaz od Vlada.
Od Vlada?
Co píše? Co píše? Co ti tam napsal?
Ještě jsem to neotevřel, ne?
Mám dobrou a špatnou zprávu.
Dobrá zpráva je, že to dítě unesl Vlad.
- To je dobrá zpráva? - Ano.
Už víme, kdo ho unesl.
Co kdyby se tam třeba psalo:
"Má ho Pedro Mendes." Kdo zná Mendese?
A zkuste si ho najít.
Takže jsme přeskočili krok.
A špatná zpráva?
Píše: "Pojď si pro něj."
To nedává smysl.
Proč by to dítě unášel Vlad?
Snaží se nás vlákat do pasti.
Je to prosté. Prohrál, neunesl to a dostal vztek.
Na Osmany?
Ne na Osmany. Na mě.
Na Severu jsme se utkali.
Má na mě pifku, protože nebohá Caren tehdy dala přednost mně.
Takže vám povím, jaký má plán.
Nejdřív nechal Uhry zabít Caren.
- To je Francie. - Už toho nech.
A pak svou pomstu zpečetil únosem toho dítěte.
A to je celé?
Tak nám to pověz ty, Sion.
Já jen říkám první, co mě napadne. Prosím, teď ty.
Sangu.
Ty víš, co dělat.
- Nevíš nic. - Ne.
Ještěže jste mi to řekl, princi. Udělal bych něco úplně jiného.
Moje královno.
Kam tě volá?
To se bohužel nikdy nedozvíte.
Co tě to napadlo, idiote?
Hašario, takhle to dělají velcí vládcové.
Velcí vládcové jako já a Mehmed Dobyvatel
nikdy nikomu neříkají, kam jdou na tažení.
A kam tedy jdeme?
- Přísahám, že tě zabiju. - To byl jen vtip, samozřejmě.
Ale řeknu vám to, až vyrazíme, ano?
Orione, Larku.
Svolejte každého, kdo udrží zbraň a hlavně kdo za mě bude bojovat.
Ano, Vaše Veličenstvo.
Otázka zní, jestli máme na takovou expedici prostředky.
S tím si nelamte hlavu, královno.
Přineste je!
Copak to je? Peníze?
Tohle jsi nikdy nemohl vydělat prací. Chápete, co provedl, že?
Nejspíš to všechno ukradl chudákům.
Na druhou stranu si to měli chudáci líp hlídat.
Malý dar pro bongomskou královnu.
Prima. Beztak si nemůžu dovolit ptát se, odkud to je.
Bratře, všechno použij k přípravám na válku.
Ano, moje královno. Blbka...
To je poprvé, co jsem viděl lidi tak dychtivé k boji.
Někteří mě tam dokonce povzbuzují.
To je dobře. Přípravy už jsou hotové?
Ano, moje královno. Princ se o sebe stará sám.
Já vím. To mě právě znepokojuje.
Vůbec nevyšel z kovárny. Myslím, že vyrábí brnění pro všechny.
Vůbec jsem netušil, že je v Bongomii tolik lidí.
Je tam nával jako blázen.
Snad jich budu jako velitelka hodna.
Žádný strach, moje královno.
- Jinak to ani být nemůže. - Otče.
Je čest bojovat za svou královnu.
I pro mě je to čest, otče.
Á, moje dceruška už vyrostla.
Stala se z ní velká a nádherná královna.
Sjednotila celý národ a jde do války.
Ukaž mámě, jak se bojuje.
Mami, už jsme si řekly sbohem v paláci. To stačí.
Žádné sbohem. Jedeme spolu.
Nemůžu nechat svou dceru v první bitvě samotnou.
Co blázníš, mami? Skládám snad maturitu?
Královna má pravdu.
Řekněte královně matce, že ji na bojišti nemůžeme zachraňovat.
Řekni otci, že moje dcera není pohozené štěně.
Ať se stará sám o sebe.
Kde jsou?
Před hodinou tu byli.
Larku, řekni.
Ano, Vaše Veličenstvo, bylo tu úplně narváno.
Tamhle někdo je.
- Kde? - Za ním!
- Běžte! - Stůj!
- Běžte! - Pojď sem!
Neutíkej! Stůj!
- Pojď sem! - Neutíkej!
Tak pojď.
Jen pojď.
Pusťte mě, prosím.
- Mlč. - Moje královno.
Odpusťte mi, královno.
Nic jsem neprovedl.
Prosím. Přísahám, že jsem nic neprovedl.
Co se děje? Kdo ti to všechno dal?
Já!
Malá pauza.
Tys...
... rozdal válečnou kořist lidem?
Ano.
Přesně to jsem udělal. Sejde na tom?
Před válkou nebo po ní...
Chtěl jsem je rozveselit.
Hlupáku, chtěli jsme za to koupit vojenské zásoby.
Vidíte novou královnu? Hašario, ty jsi tak naivní.
Uvažuj strategicky, děvče.
Představ si, že jsi Vlad a vidíš armádu
s vojáky jako ze škatulky.
Všichni na sobě mají šperky
a dbají na osobní hygienu.
Prostě užasneš a pomyslíš si: "Co je to za vojsko?
Ti už museli porazit spoustu armád.
Neví, co s lupem, a tak ho musí nosit na sobě."
Je to tak. Sotva zahájíme válku, už povedeme 8:0, 10:0, možná i 14:0.
- Moje královno. - Ty idiote!
- Idiote! - Jo, pojď!
Uděláš ze mě v tak útlém věku bratrovražedkyni!
Moje královno.
Nemusíš se obtěžovat, Hašario.
Já to stejně necítím.
Mám nejsilnější zbroj na světě.
Roztavil jsem všechny dveře,
okna, komíny, hrnce a meče v zemi a vyrobil jsem tohle.
Proto jsi byl celé dopoledne v kovárně?
Mám za ušima, viď?
A kde jsou vlastně všichni?
Utekli s veškerým zlatem.
A co se stalo, Hašario?
Tady na bazaru se ti klaněli.
Nemohli se dočkat, až za tebe položí život.
Co se vlastně stalo?
Tak prostě sebrali trochu zlata a utekli, no.
Lidi už jsou takoví.
Heleďte, kam se poděl ten chlap?
Vidíte?
My víme, proč je nenutíme žít v prosperitě.
Jsi nová, to se naučíš.
Princ má pravdu.
To nic, novopečené královně se občas něco přihodí.
Já to zažila, napadli mě Uhři.
Jo, jasně.
A vzpomínáte na můj první den na trůnu?
Přišel za mnou rovnou uherský princ. To se stává, Hašario, hlavu vzhůru.
Soustřeď se na výsledek.
Tak jo, jelikož jsme tady všichni, můžeme vyrazit na tažení.
První zastávka Jerdapský les. Půjdu první.
Nebesa nám pomáhejte.
Pauza.
- Potřebuješ pomoct? - No tak!
Jdem!
Přiveďte koně.
Jednou v noci ve hvozdech Jerdapu,
to před válkou bylo, když...
JERDAPSKÝ LES
Orione! Orione!
Orione.
Larku, Orion omdlel.
Orione?
Je ti něco?
Orione?
Orione, co je ti?
Orione, jsi v pořádku?
Jak může být v pořádku? Zkolaboval z hladu!
Už tři dny jsme na cestě a vůbec nic nevíme, protože ten idiot
řekl, že jedeme do Jerdapského lesa.
Je tohle vůbec ještě tažení?
Proč jsem se do toho kralování vůbec nechala uvrtat?
Jde ti to výborně. Ve všem, co děláš, jsi moc dobrá.
Jsem na tebe hrdá.
Mami, já vím, o co se snažíš.
Respektuju tě, ale přestaň. Skličuje mě to ještě víc.
Kdyby princ nerozdal ten lup, nic z toho by se nestalo.
Vyrazila jsem na tažení jako na dovolenou s rodiči.
Nemám armádu ani nic jiného.
Orion je mrtvý.
- Cože? - Co?
To byl jen vtip.
Všichni jsme strašně nervózní.
Chtěl jsem nás trochu rozveselit.
Asi to bylo nevhodné, pardon.
A taky...
Ani mně není moc dobře.
Co se se mnou stalo?
Orione.
Ne, tohle nefunguje.
Larku, posaď si Oriona za sebe.
Sníme Orionova koně.
Vyřiď svému otci, že koně nejím.
Vyřiď matce, že jestli má lepší nápad, můžeme sníst ten.
Vyřiď otci, že koně nejím. Jestli ho chce sníst on, může.
Já...
Myslím, že to nezvládnu.
Larku.
Jestli umřu,
snězte mě a běžte dál.
Všechno za Bongomii.
Děkujeme ti, Orione.
Děkujeme.
Styďte se!
- Hlavně ty se styď! - Orione!
Chápeš, co jsi provedl?
Jen jsem tě zkoušel!
Zkoušel jsem tě!
Jak můžete jíst lidi?
Mě nemůžete sníst, chápete? Prostě nemůžete!
Nenechám se sežrat!
Nikdo tě sníst nechce, Orione.
- Navíc je tohle všechno... - Přestaň, Larku!
Slintal jsi, jen co jsi to uslyšel!
Orione, teď ses mě dotkl.
No výborně.
Máme hlad.
Nevíme, kde jsme.
A musíme strávit noc v jerdapských hvozdech.
Potřebujeme zázrak.
Myslím, že tě nebesa vyslyšela, otče.
Hola, amigos!
Myslel jsem, že pozpátku jet nemůžeš.
Asi jsem si zvykl.
Jo, zvykl sis. Teď se na mě ani nepodíváš.
Neštvi mě. Hledíš do dálky s vlhkýma očima.
Řekl bych, že dumáš o něčem smysluplném.
Myslím na Ženu, Vaše Veličenstvo.
Tak to je smysluplné.
Láska je nádherná, otroku. Nikdy jsem ji nezažil.
To ji tolik miluješ?
Stydíš se, nebo máš záchvat?
Stydím se, Vaše Veličenstvo.
Hlavně když se se mnou necítíš trapně.
Ale já tě chápu.
I jako otrok se počítáš mezi lidi.
Máš city a tak podobně.
Stýská se ti po ní?
Moc. Dal bych život za to, abych ji zase viděl.
Nejspíš na to i dojde.
Jak to?
Na to, jak jsme omezení, už jsme mnohokrát přelstili smrt, otroku.
Mám tušení, že tentokrát to chytneme naplno.
No tak prostě umřeme.
To je v pořádku.
Za ni mi to stojí za to. Moc ji miluji, Vaše Veličenstvo.
Víš, jak moc mě to dojímá?
Jedeš bojovat za správnou věc a máš v srdci lásku.
To je opravdu krásné.
Jsi jako rytíř, který hledá svou milovanou.
Ale buďme realisti: možná už ji brutálně zavraždili.
- Cože? - Jo.
Vlad je maniak.
Možná od něj uslyšíme: "Žena? K čemu? Zabil jsem ji."
- Měl bys na to být připravený. - To neudělá.
- Proč by to dělal? - Říkám, že se to může stát, idiote.
Neřekl jsem, že se to stane. Jen jsem uváděl možnosti.
A už si ty ošklivé myšlenky vyžeň z hlavy.
Vůbec mě to nenapadlo, dokud jste to nezmínil vy.
Cože? Ti naši pitomci jsou tu taky.
Hej! Vozko!
Pomoz mi.
Nemůžu sundat nohu! Ještě nohu, přestaň!
- Veličenstvo, co kdybyste... - Říkám ti, že tu zbroj nesundám.
Pojď.
No to je k nevíře.
Tomu vážně nevěřím. Vidíte to?
Koukejme na moji bongomskou rodinku.
Ne nadarmo říkáme: "Jsme Bongomané. Rodině neubližujeme."
Tři dny. Nebyl jsem tu celé tři dny. Neptali jste se: "Kdepak je?"
Kde jsi, sakra, tři dny vězel?
Půl dne cesty odtud je zájezdní hostinec. Nocovali jsme tam.
Dali jsme si zvěřinu a víno.
Spali jsme ve vyhřátých postelích.
Hostinský nám ráno zařídil kočár, a tak jsme tu.
Královna se na něco ptala, tak jí řádně odpověz!
Odpověděl jsem, pse! Mám to snad hláskovat?
Jak to myslíš? Kde jsi sehnal peníze?
Sangu v Osmanské říši obral Van Dijka a dal nám peníze.
Tak jsem je použil.
My jsme hladověli, a ty jsi měl peníze?
Tys hladověla, Hašario?
Jestli to nevíš, máš před sebou jehně.
A byl bych ti to řekl už v Bongomii,
kdybys mě vyslechla místo popohánění koňů.
Každopádně nás čeká válka.
Rádi by nás poštvali proti sobě, tak se nedejme.
Ať si udržíme motivaci.
Já tě zabiju.
Nechte mě ho zabít!
Nic lepšího pro Bongomii nemůžu udělat!
- Ne, počkej, Bongomie je... - Mami!
Nech ji.
Pusť ji. No tak!
Myslíš, že máš šanci proti nezničitelnému brnění?
Princi, kdybys dovolil, snažíme se spát.
Promiň, strejdo.
Popálil jsem si obličej.
Proto musím hlučet.
Do ohně člověk nepadá každý den. Prostě to teď bolí.
Rozumíš? Můj obličej vydělává peníze.
Tys nikdy nic nevydělal, protože jsi nikdy nepracoval.
Zatím.
Měli jsme tě nechat uhořet.
Jo, kdybychom ho nechali, krásně by se v tom brnění upekl.
- Lark by ho snědl hned. - Orione.
Já to vím. Nespíte.
Tak proč pořád ležíte?
Myslíte, že mě oblafnete? Kdo má důstojnost, ten tady spát nemůže.
Co jsem říkal? Buďte trochu shovívaví.
Jsem popálený. Nikdo z vás nikdy nebyl, takže nevíte, jaké to je.
Hašaria se jako malá taky popálila.
- Já? - Ano.
Vzpomínám si na to.
Bylo to od polévky, moje královno. Během mého prvního roku v armádě.
Neříkej téhle bezradné bandě armáda, jinak se naštvu.
Ano, vzpomínám si.
Vzpomínáš, jak jsi ječela, Hašario?
Jak se to stalo?
Šla jste toho dne do kuchyně, moje královno.
Jako dítě jste se tam moc ráda ochomejtala.
Ano.
Ale byla jste moc malá, tak jste strčila ruku přímo do hrnce.
- Tenjo strašně plakal. - Ano.
Můj bratr?
- Ano. - Bratr kvůli mně plakal?
Plakal? Úplně se rozsypal.
Celý den volal: "Sestřička přišla o ruku!" To bylo divadlo.
Musela jsem být hodně malá.
Vůbec si na to nevzpomínám.
A na ruce po tom nemám ani stopy.
Dávali jsme ti na to olej a cukr.
Dělali to tak naši rodiče, tak jsme to zkusili taky.
Staré dobré časy.
Ano, byly to moc dobré časy.
Sion, dejte mi taky něco na obličej. Abych neměl jizvu.
Dobře, zítra to provedeme.
Budeš mít tvář v pořádku.
- Jak to? - Protože žádnou tvář nemáš.
To se vážně povedlo.
Slyšeli jste ji, husu?
Jo, je chytrá, úplně jako její táta.
Že prý nemám žádnou tvář.
- Ta to teda zabila. - Já jsem taky takový.
Nechápu, jak se můžu strýcově dceři tak podobat.
Dobrou noc, všichni. A moc nerušte.
Zítra nás čeká válka.
Je jejich nejméně
sedm nebo osm.
No páni, strejdo.
V počtech strčíš celou Bongomii do kapsy.
Nestudoval jsi astronomii?
Je den, nebo noc? Pověz mi to bez dívání.
No, být nás o jednoho víc, mohli bychom je porazit.
To by nestačilo.
Lepší by bylo, kdyby nás bylo ještě víc.
Evidentně jsou to dobře cvičení vojáci.
A někteří z nás bojovat neumějí.
To mluvíš o mně?
Ne, Vaše Veličenstvo.
To bych si nedovolil. Já...
Že ti není hanba.
Ale nepřekvapuje mě to.
- Včera přemýšlel, že mě sežere. - Mlčte!
Kuš!
Nikdo bojovat nebude.
Přišli jsme sem totiž kvůli výměně rukojmích.
Ale při výměně musíš dát něco nazpátek, chápeš?
Když získáme dítě, co mu za to dáš?
Svoje srdce.
Dám Vladovi své srdce, Hašario.
Mám plán, ale nejdřív si musím vzít svého syna.
Ženo!
Přišel jsem si pro tebe!
Věděla jsem to, otroku!
Věděla jsem, že přijdeš!
Samozřejmě!
Přišel bych, i kdyby mě to mělo stát život!
Každou noc jsem se modlila k nebesům,
ať mě nenechají umřít dřív, než ho zase spatřím.
Ženo!
Všechno za lásku!
Přeskočilo mu, nebo co?
Řekl jsem něco špatně, Veličenstvo?
Skončil jsi s tím tokáním?
Skončil.
Fajn. Půjdeš se mnou.
Dívejte se na mě.
Ať se děje cokoliv, nikdo z vás tam nepůjde.
Počkáte tady.
Proč?
Chci s ním probrat něco intimního.
Hlupáku! Proč asi?
Přece abyste neumřeli.
Dívám se na vás.
Nikdo z vás nemá brnění z 87 roztavených mečů.
Nikdo...
Nikdo mi nebude krást syna.
Ale...
- Veličenstvo! - Pane.
Zakopl jsem o kámen? Je tam?
- Je tam kámen? - Ano, je tam kámen.
Správně.
Vrať se na místo.
Vida, vida, vida.
Můj starý přítel Vlad z Valašska.
Do pytle.
Jsi v pořádku?
Děkuji.
Nepřemožitelná výstroj má i své nevýhody.
Za nesmrtelnost je třeba zaplatit, Vlade.
Správně.
Jsem teď nerozbitný.
Nezlomitelný.
Nelze mě zlomit.
Jsem nezlomný.
Nezlomený, nezlámaný... To je jedno!
Co to máš s obličejem?
Bojoval jsem ve skalách s drakem.
A spadl jsem do ohně. Ale o to nejde.
Přišel jsem si sem pro syna.
Vím, že se mnou o něj budeš bojovat.
Chápu to. Chceš válku.
- Na. - Takže budeš mít válku.
Na.
Na. Tu si taky vezmi.
Co se děje?
- To je všechno? - Všechno.
Ty jsi neuvěřitelný pitomec, Vlade.
Proč jsi mě volal až sem, jestli jsi mi ho chtěl
ze strachu jen tak odevzdat?
Tos ho mohl rovnou posadit do kočáru a poslat ho k nám.
Jel jsem dlouhou cestu.
Vím, že se bojíš nesmrtelného brnění, vidím ti to na očích.
Máš je vytřeštěné. Chápu. To je v pořádku.
Ale já ji těžko můžu přestat nosit. Moc se na tebe zlobím...
Pane, jestli jsem nezešílel a tohle je realita, můžeme už jít?
Pane, vy jste módní návrhář?
Myslíte, že kdybych chtěl mít ve svém brnění
hluboký odvážný dekolt, tak bych to svým kovářům neřekl?
- Proč se do toho pletete? - Je to lamželezo!
Můžeme už jít?
Co to bylo?
Víš, co to bylo, Vlade?
Zřejmě poslední věc, kterou uslyšíš.
Co to znamená?
Tehdy na Severu jsem se tě na něco zeptal.
Vzpomínáš?
Teď přišel čas tuto otázku zodpovědět.
Tady tvá cesta končí, Vlade Draculo.
Jako chlapec jsem v osmanském paláci slyšel hezké rčení.
Z každého triku, který zná lovec, zná medvěd cestu ven.
Ještě se uvidí, kdo došel na konec cesty.
Mockrát díky, žes mi ho přivedl, princi.
Tys to věděl?
Co jestli jsem věděl?
Věděls, že sem Vlad přivede armády?
Veličenstvo, teď jsem se urazil.
Jen co mi přišel vzkaz od Vlada, poslal jsem Sangua k vám.
Hraješ dvojí hru?
Ne, neumím hrát ani jednu hru. Dvojí už vůbec.
Už jsem zapomněl, komu jsem co slíbil.
Tohle není dobré.
To vůbec není dobré.
Ten chlap mě roztrhl jako papír.
Žere snad kamení? Jak se dá roztrhnout železo?
Cože?
Ale nic, Veličenstvo, tím se nezatěžujte.
Zítra za úsvitu,
v terénu, který bych nezvolil,
povedu bitvu
proti velmi silným vojákům, jejichž počtem si ani nejsem jistý.
A do této situace jsi mě dostal ty.
Takže co teďka s tím?
Můžeme poslat vzkaz ve smyslu:
"Posouváme to o měsíc. Pak se sejdem znovu."
Anebo v noci utečme, to budou nejspíš spát.
Když budeme zticha, neuslyší nás. Jsou docela unavení.
Půjdeš za nimi.
A doručíš jim můj vzkaz.
Kdo, já?
Řekneš jim,
že jim dávám jednu šanci vzdát se a podvolit se osmanské nadvládě.
Dobrá...
Teď přemýšlím nahlas:
Jestli jim ten plán nebude dávat smysl, co se stane pak?
Pak zřejmě žádný vzkaz zpátky nepřineseš.
Když nebudou souhlasit, zabijí tě.
Co ti na tom nevoní?
Ne, voní mi na tom všechno. Je to dokonale logické.
Tak já jdu.
Omlouvám se.
Můj sultáne, jestli umřu strašlivou smrtí a už se nevrátím,
chci vám říct, že mi bylo ctí poznat tak skvělého vládce.
Kudy?
Nahoru a pak rovně? Jak to...
Zeptám se venku.
Sultán Mehmed tedy chce, abychom se vzdali.
A tys riskoval život, abys přijel až sem a vyřídil nám to.
Zvláště když jsme ho
zastihli v situaci, ve které nejspíš nikdy nechtěl být.
A probrali jste to mezi sebou?
Domlouvali jste se: "Ty řekneš, tohle, já řeknu tohle," a tak?
Nacvičovali jste si to?
Měls dát nějaký štěk i jemu. Sedí tam jen tak, idiot.
Nepokoušej štěstí.
Nebýt přímluvy královny Myrin, nechal bych ti srazit hlavu.
Pokud vím, tobě zase na Severu srazili hřebínek.
A tobě mimochodem děkuji.
Jsi strašlivá matka, ale chytrá královna.
Můj princi, neměl bys děkovat mně.
A komu?
No jistě. Tenjovi, mělo mě to napadnout.
Tvému mazánkovi Tenjovi.
Blahopřeji, bratře. Tak teď vládneš Benátkám.
Mám za tebe velkou radost.
Proč za mě máš radost?
Máš trůn, pro který stojí za to otočit se k rodině zády.
Proto mám radost.
- Já jsem se k rodině otočil zády? - Ano.
Ale jak jsi řekl, nic nového pod sluncem.
Co budeš dělat?
Bojovat proti své rodině?
Mám jen jednu rodinu, a ta je zde.
A navíc ti do toho nic není.
Jsme tu kvůli něčemu většímu než kvůli bezcenné zemi jako Bongomie.
Takže seber svoji drahocennou rodinu a odjeďte odtud.
Dávám vám jednu šanci.
Jinak?
Jinak tě budu zítra na bojišti pokládat za nepřítele.
A naložím s tebou naprosto stejně jako se svým nepřítelem.
Fíha.
To mi říkáš ty?
To ti říkám já.
Ty mě zabiješ, bratře?
Odjeď, princi.
Aspoň jednou mě poslechni, všechny seber a odjeď.
Prosím, můj princi,
poslechni Tenja.
Na ostatních mi nesejde, ale ty odjeď.
Kdybys náhodou zapomněl:
Jsme Bongomané.
Své rodině neubližujeme.
Takže zítra ráno na bojišti.
Shromáždil tolik lidí, aby se předváděl, idiot.
Pořád něco vykládá, jako bych ho žádal o názor, pitomec.
Co teď řeknu sultánovi?
Kéž by mě zabil, ať mám klid.
Veličenstvo, udělal jsem všechno.
Mluvil jsem s nimi, ale oni neposlouchají.
Můj princi, moc rád tě zase vidím.
Kapitáne Van Dijku.
Sever je s vámi do poslední kapky krve, sultáne.
Protože ses bezpečně vrátil,
předpokládám, že mou nabídku přijali.
Ne tak docela, můj sultáne.
Bůh ví, že přání mého srdce budou vyslyšena.
Nechť vítězství patří zítra nám
a na nepřítele se snese Alláhův hněv.
Požehnej, Pane, naší bitvě.
Staniž se.
Je čas.
Strejdo.
Ty nejdeš?
Mně je tady dobře.
Takže tomu tady velíš. To se mi ulevilo.
Přesně tak, Veličenstvo. Bez obav.
Jsi hrozný srab. Bojíš se, že se ti něco stane,
a tak tu radši budeš dřepět jako krysa a vypouštět šípy, jo?
Kde je Sion?
Neměj strach, odvedl jsem ji i s dědicem trůnu do bezpečí.
A nechceš něco vzkázat?
Francouzské královně?
Ne, nechci.
Víš, můžu jí říct:
"Vrátil se manželce a dětem. Nechtěl, aby plakaly.
Nech ho na pokoji, krávo."
Ty jsi ale sketa!
Blbečku.
Hašario.
Děvče, nepleť se do toho, ano? Ať si to spolu vyřeší dospělí.
Ach, tati!
Rozumíš, holčičko?
Sultáne Mehmede.
Takže je konec, ano?
Doufám.
Co to znamená?
To znamená, že je konec, pokud zase neutečeš jako krysa, Vlade.
Zamlada jsi byl úplně stejný.
Když sis něco usmyslel, sveřepě jsi za tím šel.
Tak bojuj jako muž.
A já zařídím zbytek.
To koukáš, co?
Uvidíme, jestli budeš dál dělat opičky,
až ti za chvíli na bojišti zakroutím tím tvým neduživým krkem.
Povím to na tebe Dobyvateli.
Zrádce Tenjo!
Kreténe! Hajzle!
Díky, žes svobodně vyjádřil svůj názor, Larku.
Všichni jsme s tebou v podstatě zajedno.
- Takže... - Parchante!
Srabe!
Králi, který zradil svou rodinu!
Larku.
- Kdybys dovolil... - Mám strašnou zlost, Veličenstvo!
- Strašnou! - Chápu tě. Máš pravdu.
Ale budu raději,
když tu zlost použiješ, abys roztrhal nepřátele na kusy, Larku.
- Ano! - Nuže...
Ty jeden parchante!
Orione, vezmi Larka a počkejte na mě u vojska, šup!
To jeho válečné běsnění už mě unavuje. Běž!
- Co jsem provedl já? - Orione!
Všem se omlouvám.
Především blahopřeji k té naší válce.
Než začneme, rád bych si znovu ověřil,
kdo je s kým nepřítel a kdo cítí vůči komu zášť.
Začíná se to komplikovat a já se s nikým nechci zbytečně svářit.
Tak já ti to usnadním.
- Prosím. - Zášť k tobě cítíme úplně všichni.
Tak zavři hubu.
Piráte Van Dijku, mrzí mě, co se stalo v uherském království.
Měl byste vědět, že jsem Caren mnohokrát varovala.
Koledovala si o to.
Pohleďte na tento vak.
Ten jste nasadili Caren na hlavu, když jste ji zabili.
Až válka skončí, odvezu si v něm na Sever vaši hlavu.
Používáte velká slova,
ale zapomínáte, že jsem tady já,
piráte.
Omlouvám se, Martone. Máte pravdu.
Vaši hlavu tam dám taky.
My všichni zapomínáme.
Sever nikoliv.
Uvidíme.
Tak co uděláme?
Jaký je plán? Pověz. Třeba ti můžeme nějak pomoct.
Jaký je plán? Pustíš na ně armádu
a rozsekáš je, až zavelí do útoku?
Tak co hodláš dělat? Pověz. Ale teď to neříkej.
Teď to neříkej. Dívají se na mě.
Odhalili to. Zruš ten plán. Vyhmátli nás.
- Teď mi odezírají ze rtů. - Bratře.
On to myslí vážně.
Bude proti nám bojovat.
Ani nápad, Hašario.
Je to náš bratr. Jsme Bongomané.
Chce zabít svoje sourozence? Tak to řekni.
Řekni to. Řekni: "To se nestane, Hašario. Mám jiný plán."
Už nejsme děti.
A tohle není bongomská vinice, kde jsme si kdysi hráli.
Měl bys už dospět.
A ty už jsi dospěl, bratře?
Jsi tak velký, jak jsi chtěl?
Už brzy se spolu utkáme v apokalypse.
Opravdu pozvedneš meč
a zabiješ svou sestru, jejíž zraněnou ruku jsi oplakal?
Hašario, nedělej to.
Jen jednou v životě jsem milovala někoho jiného než vás dva.
A sebrali mi ho.
A teď musím sama sobě sebrat tebe, bratře?
Chápu to správně?
Ty žádný plán nemáš?
Jaký plán?
Já ani nemám důvod žít.
Přišel jsem sem zemřít!
Doufám, že moje tělo dnes pokojně spočine na této půdě.
Každý, koho jsem znal a miloval, mi vrazil dýku do zad.
Už to dál nemůžu vydržet.
Já taky?
Ne, ty ne, Hašario. Ty...
Co tady vůbec děláš? Proč nejdeš pryč?
V tom případě doufám, že moje tělo spočine na stejné půdě.
Bylo by mi ctí zemřít s tebou, bratře.
Hašario.
Už zase?
Co zase?
Už zase mě chceš opustit?
Jsi si jistý?
Vezme si tě tentokrát s sebou?
Mami, mami!
Děti.
Těsně před svítáním odjedu z Bongomie.
A kdy se vrátíš?
Nevrátím se.
Oba už jste velcí, takže vás nechám rozhodnout.
Chcete jet se mnou?
Já ne. A ty bys taky neměla jezdit, mami.
Jsme z Bongomie. Své...
Já pojedu.
Bratře, ty mě opustíš?
Promiň. Nemůžu nechat matku samotnou, princi.
V tom případě buď za svítání u jižní brány, Tenjo.
Víš,
tohle není poprvé, cos mě opustil, bratře.
Doufám, že tentokrát uspěješ.
Mám velké štěstí, že mám syna jako ty.
Mrzí mě, že jsem ti nedokázala dát syna.
Bratře, můj otec nezemřel. Zabili ho!
- Ať žije! - Začíná naše éra.
A žádá-li těžká rozhodnutí...
Bratře, ať se stane cokoliv,
ty budeš můj hrdina.
- Nosit obojí je ještě těžší. - Zabiješ prince?
Za prvé dítě v lůně...
Já přesně vím, co dělám.
... za druhé tajemství v srdci.
Doufám, že najdeš, co hledáš.
Ale té zátěže se musíš zbavit.
Jste banda ubohých spratků, kteří myslí jenom na sebe!
Ty jsi výjimečný, Tenjo.
Ať jsem udělala cokoliv,
chtěli jsme s Tenjem ochránit Bongomii.
Zrovna ty, nemorální žena, nás chceš poučovat o morálce?
Když jde do tuhého, chováš se tak vždy.
Neopustils mě poprvé.
- Zabiješ mě? - Snad teď uspěješ.
Zabiješ mě?
Princi!
Cos to provedl?
Hašario, podívej se na mě. Prosím tě, podívej se na mě.
Hašario. Hašario!
Do útoku!
České titulky Jiří Kobělka Iyuno 2025