‫הארלם.‬
‫בשנות ה-1920,‬
‫זאת הייתה מֶכּה לשחורים החדשים,‬
‫בהגירה הגדולה,‬
‫השחורים מהדרום נמלטו‬ ‫מחוקי ג'ים קרואו המפלים,‬
‫וכעת קבעו מסלול משלהם אל החופש.‬
‫חופש לדמיין,‬
‫חופש להיות שחורים,‬
‫או פשוט להיות.‬
‫כל מי שהיה מישהו עבר לגור כאן.‬
‫בואם הצית את הרנסנס של הארלם,‬
‫מוקד משגשג של תרבות שחורה,‬
‫של מוזיקה, ספרות, אמנות,‬
‫אקטיביזם ואוכל.‬
‫נשמתם הדרומית הייתה זו‬ ‫שהגדירה את המטבח בהארלם.‬
‫וזה נמשך גם היום‬
‫אצל הרוכלים ברחוב,‬ ‫במסעדות ובברים של השכונה,‬
‫שכולם מורשת חיה של הרנסנס.‬
‫כשציירנו את הציור הזה,‬
‫כששרנו את השיר ההוא במלוא גרון,‬
‫זה קרה רק אחרי שאכלנו.‬
‫- על בטן מלאה:‬ ‫מסע קולינרי מאפריקה לאמריקה -‬
‫- מֶכּה של השחורים -‬
‫"גם אני שר אמריקה.‬
‫"אני האח הכהה יותר.‬
‫"שולחים אותי לאכול במטבח כשמגיעים אורחים,‬
‫"אבל אני צוחק ואני אוכל לשובעה ומתחזק.‬
‫"מחר אשב לשולחן כשיגיעו אורחים.‬
‫"אז איש לא יעז לומר לי, 'תאכל במטבח'.‬
‫"חוץ מזה, הם יראו כמה אני יפה,‬
‫"כמה אני יפה,‬
‫"ויתמלאו כלימה.‬
‫"גם אני אמריקה."‬
‫- ניו יורק -‬
‫כשהאפרו-אמריקאים עזבו‬ ‫את הנחמה שבקרובים וחברים מהדרום,‬
‫הם לקחו איתם חלקים מהבית.‬
‫הם נשאו איתם את המסורות ואת האומנויות‬
‫שימשיכו ליצור קשרים ועסקים חדשים.‬
‫- העוף המטוגן של צ'רלס -‬
‫ברוכים הבאים!‬ ‫-ברוכים הבאים ל"עוף המטוגן של צ'רלס"!‬
‫שנים רבות שמעתי על סיפורו‬ ‫של צ'רלס גבריאל, האגדה מהארלם,‬
‫שף שהיה מועמד לפרס "ג'יימס בירד"‬ ‫ומהגר שהגיע היישר מהדרום‬
‫וממשיך לטגן את העוף שלו‬ ‫במחבתות ברזל יצוק ישנות.‬
‫היום, השף צ'רלס ובן חסותו, השף קווי,‬
‫הזמינו אותי לארוחה מתוקה-מלוחה מחוץ לתפריט‬ ‫שהיא מרכיב מרכזי במטבח בהארלם.‬
‫שף צ'רלס, שף קווי.‬
‫מה שלומך? נעים מאוד.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫לכבוד לי לפגוש אותך.‬
‫אני מעריך את זה מאוד.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫שב כאן, במקום שנגיש.‬
‫הכנו את העוף הזה. אני אגיש לך.‬
‫שף צ'רלס, שב. אטפל בכם מיד.‬
‫יפה.‬
‫אני אוהב לראות שמגישים לך.‬
‫תודה.‬ ‫-הרווחת את זה.‬
‫אני שמח להיות כאן איתך.‬
‫תודה.‬
‫ואני מצטער לומר‬
‫שרק היום אני זוכה לאכול את האוכל שלך,‬
‫אבל אני שמח שזה סוף סוף קורה.‬
‫תראו את הצלחת היפה הזאת.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫על לא דבר.‬ ‫-תודה.‬
‫זה אוכל מהחלומות.‬
‫אני מקווה שאתה יודע מה זה.‬
‫אני יודע בדיוק מה זה.‬
‫זה עוף עם ואפל, נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫אני יודע…‬ ‫-אתה טועה.‬
‫זה העוף המטוגן של צ'רלס עם ואפל.‬
‫סליחה. כן.‬ ‫-זה ההבדל פה.‬
‫לשים לך קצת דבש?‬ ‫-למה לא?‬
‫בהחלט.‬ ‫-ככה אוכלים את זה?‬
‫ככה אנחנו אוכלים את זה.‬ ‫-טוב, קדימה.‬
‫זה הכרחי. זה חשוב.‬ ‫-כן.‬
‫רק מזיגה קלה.‬
‫זה נראה טוב.‬
‫מושלם.‬
‫מה דעתך? תאכל בידיים. אתה בבית.‬
‫אני אוכל עם הידיים. בסדר, טוב.‬
‫בחיי.‬
‫כן.‬
‫אלוהים.‬ ‫-אתה טועם שם את אהבה של צ'רלס עכשיו.‬
‫זה מחזיר אותך לימים ההם,‬
‫כששיחקת, יצאת, אתה יודע, אבק.‬ ‫לא ידעת מה לאכול, לא היה לך מה לאכול.‬
‫היה מאוחר מדי לארוחת ערב,‬
‫מוקדם מדי לארוחת בוקר.‬
‫ועוף עם ואפל היה ארוחת ביניים מושלמת.‬
‫זה ממש מדהים.‬
‫תודה.‬
‫אי אפשר לקבל סוג כזה של פריכות‬
‫בלי טיגון במחבת.‬
‫הייתי צריך לייצר‬ ‫את המחבת במפעל פלדה בדרום.‬
‫הם ייצרו את המחבתות.‬ ‫משם הבאתי אותן לניו יורק.‬
‫לפני כמה זמן זה היה?‬
‫זה היה…‬
‫לפני 40 שנה כבר, אני מניח.‬
‫מחבתות בנות 40.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫היו לי רק מחבתות רגילות. הן היו קטנות מדי.‬
‫והזמנתי את המחבת הזאת.‬ ‫יש לי מספיק מקום לארבע על הכיריים.‬
‫וכולן עובדות.‬
‫והן… כן.‬
‫ואחר כך קניתי משאית.‬
‫הייתי היחיד שם‬ ‫שהייתה לו משאית אוכל בימים ההם.‬
‫כן? מדובר בתחילת שנות ה-80?‬ ‫-כן.‬
‫שמונים, כן.‬
‫הם היו נוסעים במכוניות ומנסים להשיג אותי,‬
‫אבל לא הצליחו.‬
‫רדפו אחריך?‬ ‫-כן.‬
‫זה הגיע למצב כזה שאמרתי, "וואו,‬ ‫אני חושב שאני צריך לפתוח מסעדה".‬
‫ואז פתחתי את המסעדה הראשונה.‬
‫הסיפור שלך מתחיל בקרוליינה הצפונית.‬
‫ספר על הילדות שלך.‬
‫היו לי 12 אחים ושמונה אחיות, אז…‬
‫שנים עשר אחים ושמונה אחיות?‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה לוודא שאנשים קולטים את זה.‬
‫כן. 12 אחים ושמונה אחיות במשפחה שלי.‬
‫היינו אריסים.‬
‫לפעמים היינו צריכים‬ ‫ללכת שמונה ק"מ לשדה הכותנה.‬
‫היינו יוצאים בשש,‬
‫והיינו חוזרים בשש.‬
‫היינו חוזרים הביתה,‬ ‫ואז היינו צריכים להרוג תרנגולת.‬
‫לכל אחד היה תפקיד.‬
‫התפקיד שלי היה להפוך את העוף במחבת.‬ ‫זו הייתה המטלה שלי.‬
‫לא היו לנו כיריים כאלה.‬ ‫בישלנו על גזרי עץ, אתה מבין?‬
‫אימא שלי אמרה לי מה לעשות.‬
‫היא אמרה, "אני רוצה שתהפוך את העוף הזה‬
‫"כל כמה דקות." אז זה מה שעשיתי.‬
‫היא אמרה, "תראה, תמיד תחתוך את העוף,‬
‫"תתבל את העוף, תן לו לנוח שמונה שעות.‬
‫"ואחרי שמונה שעות, אתה מטגן אותו."‬
‫אז בכל יום היינו באים‬
‫והיינו מכינים את העוף ליום הבא.‬
‫אז אתה לא משרה אותו במי מלח?‬
‫לא מתעסק עם ריוויון וכדומה?‬
‫שום דבר מזה?‬ ‫-לא. רק חלב רגיל וביצה. זהו.‬
‫חלב וביצים.‬ ‫-חלב וביצים, זה הכול.‬
‫והתיבול המיוחד שאימא נתנה לי לשים בו.‬
‫וגדלת עם אותו מתכון בדיוק?‬
‫אותו מתכון.‬
‫אימא שלי נתנה לי את המתכון‬ ‫ורציתי שיכירו אותו.‬
‫כדי שכולם יוכלו לראות מה הסיפור.‬
‫להשאיר בחיים את המורשת‬ ‫ואת המתכונים של אימא שלך.‬
‫אתה מתגעגע לדרום לפעמים?‬ ‫-לא.‬
‫כשהייתי בדרום, עבדתי בחוות חלב.‬
‫יום אחד הייתי שם,‬ ‫חלבתי פרה והפלתי בטעות דלי עם חלב.‬
‫והבחור הזה בא ובעט בי.‬
‫כי שפכתי את החלב.‬
‫הוא קרא לי בכינויי גנאי‬ ‫ואמר לי ללכת הביתה.‬
‫אז הלכתי הביתה. סיפרתי לאימא.‬
‫אבל בכל זאת חזרתי לשם.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬ ‫חזרתי כי הייתי צריך את הכסף.‬
‫אז היית חייב לחזור.‬
‫חזרתי, כן.‬
‫הוא מרכך את זה כשהוא אומר שבעטו בו.‬
‫בעטו בו כל כך חזק כשהוא קרטע הביתה.‬
‫אז הם הכו אותו כי הוא שפך חלב בטעות.‬
‫כן.‬
‫ולכן, כשבאתי לניו יורק,‬
‫זה היה דבר טוב,‬ ‫כי יכולתי לעשות מה שאני רוצה לעשות,‬
‫ולא מה שמישהו אחר רצה שאני אעשה.‬
‫הרגשתי שאני חופשי.‬
‫כן.‬
‫אז, שף קווי,‬
‫איך התחברת לשף צ'רלס?‬
‫הערצתי את האיש הזה כל חיי.‬ ‫הוא עבד ב"קופלנד'ס".‬
‫הייתי נוסע לשם עם המשפחה‬ ‫בימי ראשון, כשחסכנו קצת כסף.‬
‫כן.‬ ‫-ביקשתי לעבוד איתו במטבח.‬
‫ובפעם הראשונה שלי איתו במטבח,‬
‫עבדנו עם כנסייה‬ ‫שהאכילה דרי רחוב בימי מגפת הקורונה.‬
‫מדהים.‬
‫וזה שאתה מתחבר לאחד האנשים אתה מעריץ‬
‫ברגע קשה מאוד,‬
‫כשמסעדות נסגרות,‬
‫ואומר, "אני איתך",‬
‫גם זה משהו שאני שם לב אליו.‬
‫חלק מהחוויה שלנו כשחורים‬
‫היא לקחת משהו שהיה אמור להביס אותך‬
‫ולהפוך אותו למורשת חדשה בפני עצמה.‬
‫זה הדבר הכי שחור שאני יכול לדמיין.‬
‫זאת אותה רוח רנסנס שממשיכה הלאה.‬
‫לכן המסעדות שלנו בהארלם‬ ‫חשובות כל כך. זאת היסטוריה.‬
‫לא לעצור.‬
‫השיחה הזאת עםְ שניכם‬
‫היא שיחה שלא אשכח לעולם.‬
‫וזה כבוד גדול בשבילי ללמוד ממך.‬
‫ואני אסיר תודה גם לך, אחי,‬
‫כי אתה מלמד את כולנו‬
‫שאנחנו צריכים לקום ולהגן‬
‫על האגדות בקהילות שלנו.‬
‫תודה.‬ ‫-אז, שף קווי, תודה על זה.‬
‫ושף צ'רלס.‬
‫אני מעריך אותך. תודה לכולכם.‬ ‫-תודה.‬
‫השף צ'רלס הוא חלק מחבורה מכובדת‬
‫של עסקים שחורים מצליחים בהארלם‬
‫שנולדו ממורשת הרנסנס של הארלם,‬
‫תקופה שבה הכישורים‬ ‫של השפים השחורים ושל אמני הג'אז‬
‫התמזגו יחד.‬
‫אז אני יוצא לפגוש את המסעדן המפורסם‬
‫אלכסנדר סמולס,‬
‫שהתפרסם בעיקר בעובדה‬ ‫שפתח מחדש מועדון מהולל מימי הרנסנס,‬
‫"מינטונ'ס פלייהאוס".‬
‫ואת המסעדה הצמודה, "ססיל".‬
‫חלפו שנים מאז שהזדמן לי‬ ‫לשבת בשולחן הנחשק הזה,‬
‫מקום שאמנים ונכבדים סעדו בו.‬
‫שלום, גבר. מה שלומך?‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-נהדר לראות אותך.‬
‫עבר הרבה זמן מאז שהיית כאן.‬ ‫-נכון.‬
‫שלום.‬
‫גדלת בכמה ס"מ‬ ‫מאז שהיית כאן בפעם האחרונה.‬
‫אנשים פשוט שוכחים. אנשים שוכחים.‬
‫ברוך שובך להארלם.‬
‫תודה רבה. נעים לחזור.‬
‫במיוחד לחזור לכאן.‬ ‫-אני יודע. תודה, אני מעריך את זה.‬
‫וזאת התחנה הנכונה,‬
‫כי זה שולחן האוכל הנחשק ביותר בהארלם.‬
‫אם תחזור לזיכרונות‬
‫ותקרא‬
‫כמה מהסיפורים והרומנים של סופרי הארלם,‬
‫אם תבחן מקרוב חלק גדול מהמוזיקה,‬
‫"תן לי רגל חזיר ובקבוק בירה."‬
‫"תן לי רגל חזיר‬
‫"ובקבוק בירה…"‬
‫אוכל תמיד היה…‬
‫שזור‬
‫באורח החיים של אנשים שחורים וחומים.‬
‫אני אוהב את המחשבה‬
‫על זה שלא היינו זוכים‬
‫לרנסנס בלי האוכל שלנו.‬
‫לא חושבים על אוכל‬
‫כמשהו ברמה של אמנות וספרות,‬
‫אבל הוא היה המקור לכל זה.‬
‫כשציירנו את הציור ההוא,‬ ‫כששרנו את השיר ההוא במלוא גרון,‬
‫אתה יודע, כשעשינו‬ ‫את כל הדברים היצירתיים האלה,‬
‫זה קרה רק אחרי שאכלנו.‬
‫כלומר, אתה פשוט לא יכול‬ ‫להשאיר את זה מחוץ לתמונה.‬
‫הוא שם, ממש במקום‬ ‫שבו ההיסטוריה שלנו מתחילה.‬
‫רבים מהאנשים שהיגרו מהדרום‬
‫היו עורכים מסיבות לגיוס שכר דירה.‬
‫הם היו מתכנסים בבתים‬
‫והיו מוכרים את האוכל שהם בישלו.‬
‫והאוכל היה במרכז.‬ ‫-האוכל היה במרכז.‬
‫הם היו יוצרים דינמיקה חברתית‬
‫בדירות או בבתים הפרטיים שלהם.‬
‫וכשאני קורא על הרנסנס של הארלם‬
‫וקורא על המסיבות שהם ערכו…‬
‫זה נותן לי השראה.‬
‫זה חלק חשוב מאוד במורשת של הארלם,‬
‫ואתה משמר אותו.‬
‫לכן אני עושה את זה.‬
‫אז הכנתי דברים נפלאים. אני מקווה.‬
‫וואו!‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫"וואו" לכמות או "וואו" למנה?‬
‫טוב, זה קצת הלם.‬ ‫-זה קצת הלם.‬
‫ספר לי הכול.‬
‫בסדר. אז יש לנו כאן‬
‫נזיד שעועית לימה ירוקה ושוקי חזיר,‬
‫עם גזר מורשת, תירס,‬
‫והתירס מתוק עכשיו.‬
‫קצת עגבניות מרוסקות,‬ ‫מרווה, תימין, רוזמרין.‬
‫בטן חזיר מעושנת לתוספת טעם.‬
‫כן.‬
‫אני חושב שתאהב.‬ ‫-אני חושב שאוהב מאוד.‬
‫ויש לנו אורז שחור.‬
‫כי הוא אחד האהובים עליי.‬
‫בן דוד של האורז האדום,‬ ‫שהוא זן אפריקאי של אורז‬
‫שהובא לקרוליינה הדרומית,‬ ‫בדיוק כמו זן קרוליינה גולד.‬
‫קדימה.‬
‫זה כבוד גדול להיות כאן איתך שוב.‬
‫אני שמח שחזרת להארלם.‬ ‫-לאכול את האוכל שלך.‬
‫חזרתי להארלם.‬ ‫-כן.‬
‫שעועית לימה, שוקי חזיר.‬
‫אתה חייב לקחת את כולו. זה גדול…‬
‫אני נכנס, אני מנסה לקחת את כולו.‬ ‫אני נלחם בו עכשיו.‬
‫אני צריך לקחת אחד אחר.‬ ‫זה קצת יותר נגיש.‬
‫כן.‬ ‫-תראה את הגודל שלו.‬
‫אבל צריך את כל זה, כי אין שם הרבה בשר.‬
‫כן.‬ ‫-אבל זה מרשים.‬
‫מאוד.‬
‫אז אחרי שאני משרה יום שלם ומייבש,‬
‫אני צולה אותם בתנור‬
‫כמה שעות, ואז הם פריכים מאוד.‬
‫הנוזלים מתאדים,‬
‫ואז אני שם אותם‬
‫בציר שינקן שהכנתי מראש.‬
‫בצל וסלרי ושום.‬
‫ואז אני מוסיף אותם, משחים ומבשל כמה שעות.‬
‫ואז מסיים את הבישול עם יין אדום.‬
‫ואז יש לנו משהו מיוחד.‬ ‫-זאת לא באמת ארוחה לימות השבוע.‬
‫תראה את זה.‬
‫הלוואי שאנשים היו מסוגלים‬ ‫להריח את הריח המדהים הזה.‬
‫אני יודע.‬
‫אבל זה הדרום על צלחת.‬ ‫-לגמרי.‬
‫אהבת?‬
‫והבשר כמו חמאה. באמת.‬
‫סגרתי מעגל‬
‫עם שתי מנות אהובות מהילדות שלי.‬
‫חזיר ושעועית,‬
‫שהיא מנה בסיסית מאוד בתרבות שלנו.‬
‫השנייה היא תבשיל סוקוטש.‬
‫כי זו הפרשנות החדשה שלי למנה קלאסית.‬
‫ומותר לנו לפרש מנות קלאסיות.‬
‫כמובן. ולא משנה איזו פרשנות זאת,‬
‫היא לגמרי מוצלחת, אז…‬
‫הסיפור שלך, במיוחד, הוא‬
‫גשר ייחודי וחשוב מההגירה של המאה ה-20‬
‫להארלם של היום.‬
‫מקרוליינה הדרומית, ההחלטה להגיע להארלם,‬
‫ומה שקרה בחיים שלך בתקופה ההיא.‬
‫הדודה והדוד שלי היו הכול בשבילי.‬
‫הם היו המנטורים שלי.‬ ‫היא הייתה פסנתרנית קלאסית,‬
‫והיא לימדה אותי‬ ‫מוזיקה קלאסית ופסנתר קלאסי.‬
‫הדוד שלי היה שף‬ ‫שלימד אותי לחלום באמצעות אוכל.‬
‫הוא לימד אותי שאוכל הוא שפה‬
‫ושאני יכול ללמוד את השפה ולהתבטא דרכה.‬
‫אבל הדבר החשוב ביותר שהבנתי‬ ‫היה אצל מי נמצא הכוח.‬
‫והאדם שאחז בכף,‬
‫האדם שהכין את האוכל, אצלו היה הכוח.‬
‫וגם הכבוד.‬
‫ותמיד ידעתי שאני רוצה את זה.‬
‫כן.‬
‫הייתה לך תקופה ביניים‬
‫שבה היית במנהטן, אבל לא היית בהארלם.‬
‫מעניין אותי איך אתה חווית את התקופה ההיא‬
‫כשניסית למצוא את מקומך בעולם,‬
‫לפני שמצאת את מקומך כאן בסופו של דבר.‬
‫כשבאתי לניו יורק, באתי כזמר אופרה צעיר.‬
‫בעצם קיבלתי חוזה עם בית האופרה של יוסטון,‬
‫שהעלה הפקה של "פורגי ובס".‬
‫ניסיתי להגשים חלום ילדות‬
‫שהיה להיות זמר האופרה‬ ‫האפרו-אמריקאי הראשון‬
‫שייסע בעולם ככוכב בינלאומי.‬
‫זה מה שרציתי.‬
‫לא הבנתי שאני עתיד להיתקל בתקרת זכוכית‬
‫שמנעה התקדמות של אנשים שנראו כמוני.‬
‫והבנתי שאני צריך לעשות שינויים,‬
‫שבעצם…‬
‫אני צריך לא רק מקום בשולחן‬
‫אלא גם להיות בעל השולחן.‬
‫לא יכולתי להיות בעלים של בית אופרה,‬ ‫אבל של מסעדה כן.‬
‫ופתחתי את מסעדת הגורמה‬ ‫האפרו-אמריקאית הראשונה בניו יורק,‬
‫שנקראה "קפה ביולה", וזה שינה את חיי.‬
‫מצאתי באוכל הצלה‬
‫במובן זה שהוא ענה‬
‫על הצורך שלי להביע את עצמי כאפרו-אמריקאי,‬
‫כיוצר, כאמן.‬
‫אני אוהב את מה שאתה אומר‬
‫על זה שאוכל הוא שפה‬
‫שיש ללמוד ושצריך לנצל את השפה הזאת‬
‫כדי לקדם את עצמנו.‬
‫אי אפשר לערוך מפגש‬ ‫של אנשים שחורים אם אין שם אוכל.‬
‫זה נכון.‬
‫כי אנחנו קשורים לצורת ההבעה הזאת.‬
‫הדבר המדהים שאנשים לא מבינים‬
‫לגבי התרבות האפרו-אמריקאית‬
‫הוא שאוכל היה מטבע עובר לסוחר.‬
‫המתכון שהיה ייחודי‬
‫היה הדרך שלנו ליצור ערך.‬ ‫כשלא הייתה לנו בעלות על עצמנו אפילו,‬
‫הייתה לנו בעלות על המאכל.‬ ‫-כן.‬
‫והמאכל הזה הביא לנו‬ ‫לא רק תחושת ערך עצמי וכבוד.‬
‫הוא היה שווה כסף.‬
‫שחורים בהארלם ניצלו‬ ‫את השורשים הקולינריים שלהם‬
‫כדי ליצור הזדמנויות רווחיות.‬
‫למשל, ליליאן האריס דין,‬ ‫המוכרת גם בשם "מרי רגל חזיר",‬
‫רוכלת שמכרה ברחוב רגלי חזיר‬
‫לאנשים שהתגעגעו לטעם של הבית שהם עזבו.‬
‫עסק שהפך אותה למיליונרית בסופו של דבר.‬
‫סיפורים כמו זה של "מרי רגל חזיר",‬ ‫המתכונים של ימי הרנסנס,‬
‫וחלקים רבים אחרים בהיסטוריה שלנו‬ ‫נשמרים בקפידה‬
‫במרכז שומברג לחקר התרבות השחורה בהארלם,‬
‫בהנהגת האוצרת ג'וי ביבינס,‬
‫האישה הראשונה שמכהנת‬ ‫כמנהלת מרכז שומברג מזה 40 שנה.‬
‫כשאני חושבת על הרנסנס של הארלם,‬
‫קודם כול, אני חושבת על "תנועת השחור החדש"‬
‫ובעצם על הרגע הזה‬
‫בתחילת המאה ה -20,‬ ‫מיד אחרי מלחמת העולם הראשונה,‬
‫אחרי האמנציפציה, אחרי השיקום.‬
‫זה קורה במרחב חדש, במרחב עירוני,‬
‫שבו שחורים באמת התבוננו פנימה ושאלו,‬
‫"מה התרבות שלנו? מה האסתטיקה שלנו?"‬
‫אז אנחנו ספריית מחקר,‬
‫והארכיונאי הוציא כמה דברים‬ ‫שאתה יכול להסתכל עליהם,‬
‫ואנחנו נלך לארכיון כתבי היד‬ ‫ולחדר הקריאה של הספרים הנדירים.‬
‫נהדר. אני כבר מחכה לזה.‬
‫גם אני.‬
‫כל אלה תפריטים וספרים נדירים‬
‫וספרי בישול ודברים מהסוג הזה‬ ‫שגם הם משקפים את התרבות.‬
‫אז אספנו בשבילך כאן כמה דברים.‬
‫בסדר.‬
‫יש הרבה דברים טובים‬ ‫שמזמינים עיון על השולחן הזה.‬
‫בהחלט.‬
‫זה בעצם בזכותם‬
‫של דורות רבים של אנשים כמוך‬
‫שקיבלו על עצמם את התפקיד לשמר אותם.‬
‫אז אני מודה לכם על זה‬ ‫ועל כך שאפשרתם לנו ללמוד מזה.‬
‫תודה.‬
‫בואי נתחיל במה שלפנינו.‬
‫אז הנה מתכון של "מרי רגל חזיר" לרגלי חזיר.‬
‫אז זה מתכון יקר ערך.‬
‫כלומר, זה מה שקנה לה את פרסומה כמובן.‬
‫כן, זה נראה…‬
‫אני רעבה עכשיו, האמת.‬ ‫-כן, זה נהדר.‬
‫אז היא למעשה פועלת בכוחות עצמה‬
‫ויוצרת לה הזדמנויות ועושר רב.‬
‫אישה שחורה שנולדה משועבדת‬
‫מגיעה להארלם, ובלי שום תשתית,‬
‫מצליחה להתחיל למכור‬
‫את חלקי החזיר שהיו נגישים לנו‬
‫ושהיו מוכרים לנו ולחך שלנו.‬
‫אני תמיד אוהב לחשוב,‬
‫את יודעת, על הסיפור שלה כמעין‬
‫מיקרוקוסמוס קטן של נשים שחורות‬
‫שהשתמשו במטבח ובכישורים הקולינריים שלהן‬
‫כאמצעי לפעול באופן עצמאי.‬
‫כן.‬
‫הרפתקאות הנדל"ן שלה היו כל כך מוצלחות,‬
‫עד בשלב מסוים‬ ‫ערך כל האחזקות שלה נאמד ב-375 אלף דולר.‬
‫מרגלי חזיר!‬
‫החזיר היה טוב אלינו, נכון?‬
‫החלק הכי טוב הוא‬ ‫ארבע המילים האחרונות במתכון הזה.‬
‫"תעביר את הרוטב החריף."‬ ‫-"תעביר את הרוטב החריף."‬
‫כי חייבים, נכון?‬ ‫-אני מת על זה.‬
‫למעלה ממאה שנים אחר כך,‬
‫רחובות הארלם‬ ‫עדיין מספרים את סיפור האוכל שלנו.‬
‫המעבר צפונה חולל פיצוץ תרבותי‬
‫שסלל את הדרך ליזמות אפרו-אמריקאית‬
‫ולמעמד ביניים חדש.‬
‫צ'ה מקוי היא תושבת הארלם דור שלישי‬ ‫וסומלייה,‬
‫שעובדת בכל רחבי העולם‬
‫כדי להפוך את תעשיית המשקאות והאירוח‬
‫לנגישה, לאחראית ולרלוונטית יותר.‬
‫אנחנו ברחוב היסטורי שאני יודע עליו קצת,‬
‫אבל תני לנו קצת יותר הקשר.‬
‫ברוכים הבאים להארלם.‬
‫זה "סטרייברס רו",‬
‫ואני חושבת שהדבר העיקרי פה‬ ‫הוא פשוט להיות מחוברים‬
‫למצוינות השחורה של הארלם, טוב?‬
‫אז אם היית פוליטיקאי,‬
‫המוזיקאים של תקופת הרנסנס,‬
‫כל מי שהיה מישהו, עבר לגור כאן,‬
‫וכל תיאוריית ההתקדמות.‬
‫לא רצינו להגיע למרכז העיר.‬
‫שאפנו רק להגיע ל"סטרייברס רו".‬
‫קיוויתי שנקיים מפגש על המדרגות.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫אז למה אנשים מהארלם‬
‫מלאי הבעה כל כך‬ ‫ובאופן ייחודי כל כך להארלם?‬
‫מה יש במים פה? מה קורה בהארלם?‬
‫זאת היכולת הזאת להסתדר.‬
‫זה בדנ"א, כמו שאימא שלי אומרת.‬ ‫-נכון.‬
‫לא משנה לאן בעולם אלך,‬
‫אני מקפידה להופיע בכל מקום כהארלם.‬
‫אני רוצה לראות כמה מקומות בשכונה שלך.‬
‫בטח. בוא נלך.‬
‫- שוק הארלם -‬
‫מיד נעצור ליד הבלוק שלי. אנחנו ברחוב 139,‬
‫ואנחנו רוצים לקנות אבטיח.‬
‫אבטיח.‬ ‫-מאחד החברים שלי.‬
‫למדנו יחד בבי"ס יסודי.‬
‫בסדר, אני הולך לאיש האבטיחים.‬
‫מה קורה? רצינו לראות אותך.‬ ‫לתת לך אהבה.‬
‫מה שלומך? זה סטיבן.‬
‫נעים מאוד.‬
‫אמרתי לו. אתה רשמית בהארלם‬ ‫כשאתה עומד בדוכן האבטיחים.‬
‫זה גם סימן שעכשיו קיץ.‬
‫זה נכון.‬ ‫-אז ספר מה יש לנו כאן.‬
‫אלה מג'ורג'יה.‬
‫אנחנו נוסעים לשם...‬ ‫-גם אני.‬
‫אתה מג'ורג'יה?‬
‫בסדר. הייתי שם קצת.‬
‫אנחנו עושים הכול. אנחנו סוחטים אותם,‬ ‫מגישים בקערה, מכינים מהם סלט.‬
‫התחילו להכין ג'לי בקליפה.‬ ‫זה מין נשנוש. אבל זה בריא.‬
‫ובקליפה יש הכי הרבה דברים בריאים.‬
‫את יודעת, בחלק הירוק.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫יש בזה הרבה דברים. זה מזון-על.‬
‫איך קרה שאתה מוכר כאן אבטיחים?‬
‫זה התחיל כעיסוק צדדי.‬ ‫לא רצינו להיות ברחוב יותר.‬
‫אמרנו, "יודע מה? אני אוהב אבטיחים."‬
‫אמרנו, "זה עסק טוב."‬ ‫התחלנו ללמוד על אבטיחים.‬
‫זה החזיר אותנו לדרום.‬
‫גדלנו ברחובות, אז עצם העובדה שיש לנו משהו‬
‫שיכול לפרנס את המשפחות שלנו,‬
‫שיכול להרחיק את הילדים מהרחוב…‬
‫יש הרבה אלימות וכלי נשק.‬ ‫אנחנו מנסים לצמצם את זה.‬
‫כן.‬ ‫-"בוא הנה.‬
‫"קח לך אבטיח.‬ ‫אני אשלם לך כמה דולרים. אל תדאג לכסף."‬
‫אבטיחים נותנים את זה.‬ ‫ואני גם מסתכל על העבדים‬
‫שמכרו אבטיחים כשהשתחררו מהעבדות.‬
‫בדיוק.‬ ‫-אתה איש האבטיחים.‬
‫אני מלך האבטיחים.‬
‫בכל פעם שרואים שחורים יוצרים לעצמם עושר,‬
‫ברור מה עומד לקרות. הם לועגים לנו.‬
‫הם מנסים לקחת אותו. הם מנסים לחבל,‬
‫להמעיט ביכולות שלנו לפעול‬
‫כשאנחנו יכולים להסתדר בכוחות עצמנו.‬
‫אז בעיניי, כשאני רואה אותך כאן,‬
‫זאת בעצם הדרך להחזיר לעצמנו את השליטה‬
‫בנרטיב הזה. אתה מבין?‬
‫לגמרי.‬ ‫-כן.‬
‫מה יש לנו פה? נראה טוב.‬
‫זה סלט אבטיח.‬ ‫יש פה אבטיח אדום, אבטיח צהוב,‬
‫בצל אדום, מלפפון, מעט גבינת פטה,‬
‫וזילפנו קצת ויניגרט פטל.‬
‫לא שכחנו אותך.‬
‫תודה.‬ ‫-יש לזה ריח טעים.‬
‫תודה. תיהנו.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה אוכל את האבטיח הצהוב, תותים.‬
‫יש לנו אבטיחים צהובים עם זרעים שחורים.‬
‫בסדר.‬ ‫-יש אבטיח מזן ג'ובילי.‬
‫ג'ובילי?‬
‫יש גם "שוגר בייבי".‬
‫יש אבטיחים צהובים.‬
‫אני מעדיף את הסנגריה.‬
‫סנגריה? בסדר.‬ ‫-כן. סנגריה.‬
‫אלה מזן סנגריה? אני צריכה סנגריה.‬
‫בג'ובילי יש פס שעובר לאורכו.‬
‫זה הג'ובילי.‬
‫"שוגר בייבי" קטנים ועגולים וכהים.‬ ‫-הבנתי. אוקיי.‬
‫החקלאים הם אלה שלימדו אותך‬
‫על כל הזנים השונים?‬
‫כן, אני לומד ברגע זה.‬ ‫אני תמיד לומד כי אני עירוני.‬
‫קוראים להם "מאביקים" בדרום.‬ ‫אנחנו קונים מהחקלאים השחורים.‬
‫אנחנו נוסעים לשם עם החקלאים השחורים,‬ ‫ואני שואל אותם.‬
‫ואנחנו תומכים בהם.‬
‫הם גוועים שם.‬
‫והאדמה שלהם עומדת למכירה פומבית,‬ ‫ואז מישהו אחר קונה אותה.‬
‫זה הרעיון של כל הקמפיין,‬
‫לחזור לשם, להתחבר שוב לחקלאים השחורים.‬
‫אני לוקח את המשאיות לשם.‬ ‫אנחנו עוזרים להם לשתול.‬
‫יש לנו עכשיו 400 דונם שאנחנו צריכים לעבד.‬
‫ידעת, כשהיית ילד,‬
‫שרוכלים ברחוב‬
‫היו חלק מהרנסנס של הארלם?‬
‫אתה מחובר להיסטוריה הזאת‬ ‫של אנשים שמכרו אוכל ברחוב?‬
‫לא, הייתי ברחובות.‬
‫הייתי בחלק הלא נכון של המכירה ברחוב.‬
‫אתה מבין? מכרנו משהו‬ ‫שלא היינו אמורים למכור.‬
‫הלוואי שהיו מספרים לנו על זה מזמן.‬
‫לכן אני עושה את זה.‬
‫הייתי צריך ללכת לכלא‬ ‫שלוש או ארבע פעמים‬
‫כדי להבין שאנחנו לא צריכים את זה יותר.‬
‫אני באמת מרגיש כבוד גדול להיות כאן איתך,‬
‫ואני מעריץ את העבודה שלך.‬
‫אתה מלמד אותי בזמן אמת.‬
‫אתה מלמד הרבה אנשים אחרים,‬ ‫ולכן אני רוצה לציין את זה‬
‫ולומר שאני מעריך את העבודה שלך, אחי, באמת.‬
‫כן. אני מעריך אותך.‬ ‫-מעריך את הביקור. תודה.‬
‫תמשיך בעבודה הטובה.‬ ‫-תודה, אחי.‬
‫תודה. צ'ה, תודה.‬
‫היה תענוג להתבונן בעיר‬ ‫מבעד לעיניה של ילידת הארלם‬
‫ולראות ולהעריך את אווירת היזמות השחורה‬
‫שעדיין פורחת בהארלם כיום.‬
‫הרנסנס של הארלם היה תקופה‬ ‫של ביטוי אמנותי ותרבותי עמוק.‬
‫בתור סומלייה לשעבר בעצמי,‬
‫אני יודע שמה שיש בכוס‬
‫יכול ללמד אותנו הרבה על ההיסטוריה שלנו.‬
‫בשנות ה-20 של המאה שעברה,‬
‫מסבאות לא חוקיות, מועדונים ואולמות ריקודים‬
‫היו כולם חלק מתת-התרבות של הארלם.‬
‫המורשת הזאת חיה גם היום‬
‫ב"רחוב אורנג' 67",‬ ‫בר בהארלם בבעלות שחורה‬
‫עם הילה מחתרתית שמזכירה‬ ‫את המסבאות הלא חוקיות של ימי הרנסנס.‬
‫אני מדבר עם הבעלים, קרל פרנץ ויליאמס,‬
‫והמיקסולוגית המשפיענית טיפאני ברייה,‬
‫שזכתה לכמה מן התארים‬ ‫הנכבדים ביותר בתעשיית המשקאות,‬
‫על התפקיד שמילא האלכוהול בסיפור שלנו.‬
‫איפה אנחנו מגיעים בעצם להארלם‬
‫במסורת של האלכוהול השחור?‬
‫תקופת היובש חפפה את הרנסנס בהארלם.‬
‫זה היה פרק זמן שבו פרץ אדיר‬
‫של אנרגיה יצירתית יצא מהאזור הזה.‬
‫א' סימס קמפבל היה הקריקטוריסט‬ ‫השחור הראשון שיצירות שלו פורסמו.‬
‫הוא יצר מפה שנקראה‬ ‫מפת חיי הלילה של הארלם.‬
‫והוא לא בוחל שם בתיאורים.‬ ‫הוא כותב, "איש הגראס כאן".‬
‫"כאן יש מועדון לילה."‬ ‫"זה נפתח בשתיים בבוקר."‬
‫מה שלא מופיע במפה הזאת‬ ‫הוא המסבאות הלא חוקיות.‬
‫והן לא על המפה הזאת כי היו למעלה מ-500,‬
‫אז אין בעיה למצוא אחת כזאת.‬
‫היו בהארלם מסבאות לא חוקיות‬ ‫יותר ממה שהיו בכל חלק אחר בעיר.‬
‫תקופת היובש הייתה הרקע‬ ‫למה שהיה בעצם האור או האש‬
‫שמאחורי הרנסנס של הארלם, כי בשלב זה‬
‫כבר לא היה מקום בילוי טוב שאפשר ללכת אליו.‬
‫שאר העיר הייתה תחת סגר.‬ ‫הם עצרו במרכז העיר.‬
‫בהארלם, חיי הלילה נמשכו,‬
‫והיו כל מיני אמנים משובחים ואינטלקטואלים‬
‫שכבר היו כאן.‬
‫בדיוק בזמן שזה קורה,‬
‫בדרום היו הרבה עיירות שחורות יפות‬
‫שהתפרסמו בייצור אלכוהול‬ ‫או בגידול שיבולת שועל,‬
‫או בגידול שיפון או תירס‬ ‫להכנת אלכוהול משובח מאוד‬
‫ואולי גם להעברתו צפונה.‬
‫אנחנו כבר לא משועבדים בשלב הזה,‬
‫אז השאלה היא מה הקהילה השחורה‬ ‫יכולה לעשות כדי להרוויח כסף.‬
‫ובייצור בקבוקים כאלה‬ ‫היה אפשר להרוויח הרבה מאוד.‬
‫אנחנו עושים את זה מאז…‬
‫כן, הכנו בירות מעולות באפריקה.‬
‫כבר היינו מומחים באומנות הזאת.‬
‫אנחנו מגדלים קני סוכר,‬
‫ואחד מתוצרי הלוואי‬ ‫של הפקת סוכר מקני סוכר הוא מולסה, נכון?‬
‫זו ההתחלה של הרום.‬
‫אני חושבת שיש גאווה‬ ‫שאפשר להביא הביתה, לבית הזה.‬
‫כן.‬ ‫-ולשרוד.‬
‫האישה הדרומית שבי חייבת להכין פונץ'.‬
‫בהחלט.‬ ‫-אני חייבת.‬
‫הפונץ' היה הדבר האוטומטי הזה‬
‫ל"בואו אליי הביתה לחגוג.‬ ‫הכנתי לכם משהו, קערה של משהו נהדר."‬
‫הרבה מאוד זמן.‬
‫ובקהילה השחורה, ראינו את זה בכנסייה.‬
‫זה היה בקולג'. היה בבית של סבתא.‬
‫המשפחה שלי מהאיים הקריביים,‬
‫ואתה יודע, פלאנטרס פונץ',‬
‫פונץ' רום ברבדוס,‬ ‫אלה חלקים חשובים בתרבויות שלנו.‬
‫אין ספק.‬
‫יש פה הרבה היסטוריה.‬ ‫-כן.‬
‫טום בולק, שהיה…‬
‫אחד השחורים הידענים הגדולים‬ ‫בתחום הקוקטיילים.‬
‫הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון‬ ‫שכתב ספר קוקטיילים שיצא לאור.‬
‫לא ידוע הרבה על סיפורו של בולק.‬
‫די ברור שהוא היה מהדרום,‬
‫והוא הגיע דרך מסילת הרכבת‬ ‫למערב התיכון, אבל…‬
‫והספר נקרא "הברמן האידיאלי".‬
‫זאת אומרת שאתה מכין‬ ‫כמה מהקוקטיילים הכי טובים,‬
‫בלי שום תחרות, וכשיש כבוד כזה,‬
‫כשרואים אותך מאחורי הבר,‬ ‫אני אסירת תודה שאני ברמנית‬
‫ומכינה את המשקאות שלו ושותה אותם.‬
‫בפונץ' של טום בולק שאני מכינה כעת,‬ ‫אני נותנת קצת ארומתרפיה.‬
‫לא היו רק ברמנים מאחורי הבר.‬
‫גם למסעידים היו מרכיבים,‬ ‫כמו פירות הדר ופירות אחרים,‬
‫כל מה שטרי ועל הסיפון.‬
‫והכינו בכמות גדולה כי יש הרבה עבודה.‬
‫זה היה לפני שכמה בוחרים,‬ ‫נשיא, נואם או סופר עלו על הסיפון.‬
‫משהו מיוחד ממש, משהו שמראה‬
‫לא רק את הסגנון שלך והגינונים שלך‬ ‫אלא גם את טריות הגינה שלך בחוץ.‬
‫אז בדרום מגישים את מה שמגיע מהנמל,‬
‫ולכן אני מכניסה יין מדירה.‬
‫אני מנסה לטעום כל מרכיב ומרכיב,‬
‫ובמקביל להעריך את העובדה‬ ‫שהכול מעורבב באופן מושלם כל כך.‬
‫יש לנו פירות טריים שיש להם מיצים נהדרים.‬
‫ההדרים מאזנים את המתיקות,‬
‫אבל זו שיטה שאנחנו מכירים מהבית.‬
‫זיהינו את טעמי המתוק והחמוץ מיד.‬
‫ידענו לומר שזה מצריך איזון.‬
‫ידענו גם להגיש את זה כמו שצריך.‬
‫אנחנו מסוגלים למזג באמת‬ ‫את המרכיבים האלה בלי בעיה‬
‫ולתת לזה לנוח כדי שכל הטעמים ייספגו.‬
‫טיפאני, דיברת על משהו‬
‫שאפילו יותר רלוונטי ממה שאת יודעת,‬
‫כשהתחלת לדבר על זה שאנחנו…‬
‫תודה, חומד.‬ ‫צאצאים של יצרני אלכוהול לא חוקי.‬
‫לא הייתה לי הזדמנות להכיר את סבי.‬
‫הוא נולד ב-1907.‬
‫אחד הדברים שהובאו לידיעתי לא מזמן‬
‫היה שהוא לא רק‬
‫עסק בהעברת אלכוהול ממקום למקום.‬
‫הוא עבד אצל קפונה.‬
‫זה סיפור מטורף.‬
‫הייתה תקופה שהוא חיפש דרך‬
‫להתפרנס במקום החדש בצפון.‬
‫הוא מתחבר ל"מאפיה"‬
‫ועובד כנהג של קפונה.‬
‫ואז יש משאית שהרשויות תופסות.‬
‫יש קרב יריות. הוא יוצא מזה בחיים.‬
‫תמשיך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל אז הוא החליט שהוא רוצה לצאת‬
‫מתחום הפצת האלכוהול.‬
‫וזה מה שהוביל אותו לעבוד כפועל ברכבת.‬
‫אבל הוא גם ייצר אלכוהול לא חוקי במרתף‬
‫עבור שוטרים, כדי להגן על משפחתו.‬
‫כשגיליתי את זה, זה הזכיר לי, כמובן,‬
‫אתם יודעים, את המורשת הססגונית הזאת.‬
‫אבל זה קשור מאוד‬ ‫לדברים שאת מדברת עליהם,‬
‫לזה שתמיד עסקנו בתחום הזה,‬
‫אפילו כשהתחום היה מחתרתי.‬
‫וגם המסבאות הלא חוקיות כאן היו כאלה.‬
‫זה היה בשבילנו מקום שאפשר לחלוק בו מידע,‬
‫לשתף ברעיונות, ליצור קשרים.‬
‫זה גם חלק מהתרבות‬
‫של התקופה הזאת שאני סקרן להכיר.‬
‫ואכן ברים היו המקום שאנחנו רוצים שיהיה‬
‫מרחב מנחם לקהילה, במיוחד לקהילה השחורה.‬
‫בין אם מדובר באישה שיושבת בבר.‬
‫ולא ראינו אישה יושבת בבר‬
‫עד שנות ה-40 וה-50.‬
‫ואז, אפילו בקהילה הקווירית השחורה,‬
‫לחיות מחוץ לארון, ואנשים שהיו נשואים‬
‫לבני המין השני‬ ‫ובמקביל יצאו עם בני אותו מין מהצד.‬
‫אנחנו רואים את זה‬ ‫הרבה בספרות ואפילו קצת בשירה.‬
‫פשוט מסתירים את הסיפור‬ ‫על מי שהם יכולים להיות.‬
‫זה קרה בבר,‬
‫אבל היו תקופות שזה היה מקום בטוח וכיפי.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫לחיי זה.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיי זה.‬
‫לחיים.‬
‫אנחנו מעלים על נס‬ ‫את הרנסנס של הארלם, ובצדק,‬
‫כתקופה של ביטוי אמנותי של השחורים,‬
‫אך זאת הייתה גם תקופה שבה פנינו זה לזה‬
‫ויצרנו מרחבים בטוחים‬
‫כדי לבנות קהילה ולשמר אותה.‬
‫כשעה צפונה מהארלם‬ ‫שוכנת האחוזה של מאדאם סי ג'יי ווקר,‬
‫האישה השחורה הראשונה בארה"ב‬ ‫שהפכה למיליונרית בכוחות עצמה,‬
‫והיא עשתה זאת ע"י ייצור מוצרים לשיער‬
‫שנמכרו ישירות לנשים שחורות‬ ‫וע"י נשים שחורות בכל רחבי הארץ.‬
‫האחוזה, שנקראה וילה לווארו,‬
‫הייתה נווה מדבר שבו היא ובתה, אליליה ווקר,‬
‫בנו מורשת חדשה‬ ‫ומגרש משחקים עבור מצוינות שחורה.‬
‫אליליה ווקר אירחה בביתה מפגשים‬ ‫עם אמנים כמו זורה ניל הרסטון,‬
‫ג'יימס ולדון ג'ונסון,‬
‫דבליו-אי-בי דו בויז ולנגסטון יוז.‬
‫המפגשים האלה עודדו יצירתיות וקהילתיות.‬
‫באחר צהריים קייצי, אליליה בונדלס,‬
‫הנינה של אליליה ווקר הזמינה אותי,‬
‫את אלכסנדר סמולס, את צ'ה מקוי,‬
‫ואת מגיש חדשות הרדיו בדימוס דין שומברג,‬
‫הנכד של ארטורו שומברג,‬
‫האיש שהאוסף הפרטי שלו‬ ‫של פריטים ואמנות שחורה‬
‫היה הבסיס של מרכז שומברג.‬
‫זה מאורע מיוחד לארח אתכם בחדר הזה.‬
‫כשאליליה ווקר ערכה‬ ‫מסיבה לכבוד הארבעה ביולי‬
‫עבור נשיא ליבריה ביולי 1921,‬
‫היו זיקוקים על המרפסת,‬
‫מוזיקה חיה עם פורד דבני,‬
‫שהיה אחד מאנשי התזמורת הגדולים של התקופה.‬
‫הוא לא הוזמן לבית הלבן,‬
‫אבל הוא הוזמן לווילה לווארו.‬
‫אז זה היה הבית הלבן שלנו.‬
‫מוצא חן בעיניי.‬ ‫-אהבתי.‬
‫יש הרגשה שאנחנו בבית הלבן השחור.‬
‫הנברשות דומות מאוד לנברשות בחדר המזרחי.‬
‫כן.‬
‫היא ערכה מסיבות בתקופת היובש, כמובן.‬
‫אבל תמיד היו לה יצרני אלכוהול נהדרים‬ ‫ותמיד הייתה לה שמפניה משובחת.‬
‫והייתי אומרת שעם כל הקסם של הנערה השחורה‬
‫שאנחנו מצדיעים לו כאן היום‬ ‫בבית של מאדאם סי ג'יי ווקר,‬
‫לגמרי מתבקש שנמזוג שמפניה.‬
‫בדיוק. ואת יכולה לספר לנו עוד‬
‫על המורשת הקולינרית של אליליה?‬
‫אז מאדאם סי ג'יי ווקר,‬
‫שנולדה במטע בשם שרה ברידלאב‬
‫בדלתא, לואיזיאנה, ב-1867,‬
‫התפתחה בחייה כשהתחילה‬
‫ככובסת חסרת השכלה,‬
‫שאחר כך הפכה לטבחית,‬ ‫ואחר כך הקימה חברה למוצרי שיער‬
‫והעסיקה אלפי נשים ונעשתה מיליונרית.‬
‫אבל החלק העיקרי הוא הטבחית,‬
‫כי כך היא הרוויחה כסף מהצד‬
‫כדי להקים את העסק שלה.‬
‫וכשכבר היה לה כסף,‬
‫היא העסיקה טבחים, כמובן,‬ ‫וכשהיו לה אמצעים לערוך מסיבות,‬
‫היא תמיד שכרה מסעידים שחורים.‬
‫בהמשך, אליליה ווקר‬ ‫הקימה מקום שנקרא "המגדל הכהה".‬
‫זה מין חלל איקוני‬ ‫של תקופת הרנסנס של הארלם.‬
‫זה היה בביתה בעיר, ברחוב 136.‬
‫וידוע שהיא הגישה ספגטי‬
‫כשהיא ערכה מפגש ראשון של קבוצה‬
‫של סופרים צעירים, שכללה את קאונטי קלן,‬
‫את לנגסטון יוז ואת וולי ת'רמן,‬
‫כשהם דיברו על הקמת "המגדל הכהה"‬ ‫ועל מה שהוא עתיד להיות.‬
‫היו להם פטרונים שתרמו כסף,‬
‫ואז האמנים היו יכולים‬ ‫להצטרף תמורת דולר אחד לשנה,‬
‫ובעצם לאכול כאוות נפשם.‬
‫וזה היה בעצם הרעיון.‬
‫שניכם באים עם מורשת,‬
‫עם ההיסטוריה המשפחתית שלכם‬ ‫במה שנוגע לקטלוג התרבות השחורה.‬
‫ארטורו שומברג היה סבא שלי.‬
‫הוא היה אספן של כל מה שקשור לתרבות השחורה.‬
‫הוא רצה לוודא שכולם יבינו‬
‫שאנחנו, כקבוצה, תרמנו תרומות‬ ‫משמעותיות וחשובות מאוד לחברה.‬
‫ובין הדברים שהוא הציע היה ספר בישול.‬
‫אין ספק שיש מתכונים שנמסרו מדור לדור.‬
‫יש לי מכתב‬ ‫שבו מאדאם ווקר מתארת נזיד ברונסוויק.‬
‫איך מכינים גלידה.‬ ‫ויש כל כך הרבה פרטים.‬
‫האוכל באמת חשוב לה,‬ ‫והוא היה חשוב גם לאימה.‬
‫כשהעמידו את העבדים למכירה,‬
‫אחד היתרונות היה, "אתה יודע לבשל?"‬
‫בעלי עבדים היו עונים על השאלה.‬
‫הם לא באמת היו אנשים. הם היו בהמות.‬
‫סוחרי העבדים שמכרו אותם‬
‫אמרו לך מה בדיוק הם יכולים לעשות.‬
‫"היא טובה עם הסיר."‬ ‫-וזה העלה את הערך שלהם.‬
‫כן, בהחלט.‬ ‫-כן.‬
‫כשאנחנו יושבים באחוזה הגדולה הזאת,‬
‫ואנחנו בבית של האישה השחורה הראשונה‬
‫שהייתה מיליונרית בארץ הזאת,‬
‫אני תוהה באילו דרכים אוכל‬
‫שימש כדי להעביר לאנשים השחורים‬
‫עניינים של מעמד וגישה‬
‫וזכויות יתר ושפע וכל שאר הדברים.‬
‫זה כל כך מושלם שאנחנו אוכלים לובסטר.‬
‫כן.‬
‫כי לובסטר היה אחד‬ ‫המאכלים האהובים על אליליה ווקר.‬
‫היא אהבה ארוחות של מאכלי ים.‬
‫אבל לובסטר ושמפניה,‬
‫השילוב הזה משמעותי במיוחד בסיפור שלה.‬
‫היא הלכה למסיבת יום הולדת באוגוסט 1931‬
‫על החוף בלונג בראנץ'.‬
‫זה היה אחד מאותם אתרי נופש.‬
‫זה היה כמו מרתה'ס ויניארד עכשיו.‬ ‫נשיאים נפשו שם בקיץ.‬
‫ובכל פעם שהיו לבנים עשירים‬
‫בחלק הזה של המאה ה-20,‬ ‫תמיד הייתה קהילה שחורה‬
‫שהייתה שם במקביל‬ ‫כי מישהו היה צריך לבשל בשבילם,‬
‫מישהו היה צריך לנקות בשבילם,‬ ‫מישהו היה צריך לבדר אותם.‬
‫היא הלכה למסיבת יום ההולדת,‬
‫והם היו על החוף, והם אכלו לובסטר‬
‫ועוגת שוקולד ושמפניה.‬
‫עכשיו, היה לה לחץ דם גבוה.‬ ‫היה לה שבץ כמה שנים קודם לכן,‬
‫אבל היא החלימה לגמרי.‬
‫אבל אחרי היום הנפלא הזה של לובסטר ושמפניה,‬
‫היא חזרה לבקתה שלה,‬
‫התעוררה באמצע הלילה, לקתה בשבץ ומתה.‬
‫וזה עצוב שהיא מתה.‬
‫אבל היא עשתה משהו‬ ‫שהיא אהבה עד הרגע האחרון.‬
‫היא לא גססה לאיטה.‬
‫הלוויה שלה הייתה מפוארת. היו אלפי אנשים‬
‫שחלפו על פני בית הלוויות האוול‬
‫בפינת רחוב 137 והשדרה השביעית.‬
‫שיירת מכוניות יצאה לבית הקברות וודלון.‬
‫היה טייס שחור, הרברט ג'וליאן,‬
‫שטס מעל הקבר‬ ‫והשליך את הפרחים האהובים עליה על הקבר‬
‫כשכל האנשים עמדו מסביב.‬ ‫-מקסים.‬
‫אבל הארוחה האחרונה שלה‬ ‫הייתה לובסטר ושמפניה.‬
‫לובסטר היה מנה רגילה מאוד לאפרו-אמריקאים.‬
‫הוא היה זול,‬ ‫והאנשים הלבנים לא גילו בו עניין.‬
‫אז הם אכלו לובסטר וגם צדפות,‬
‫כי אתה יכול להעלות אותם ברשת.‬
‫שרימפס, כל הדברים האלה‬ ‫שאנחנו משלמים עליהם מחיר יקר,‬
‫כי הממסד גילה אותם.‬
‫אז שרימפס ודייסה,‬ ‫המחיר עלה מחמישה דולרים לצלחת ל-30.‬
‫זו תופעה תרבותית שהיא חלק מהזהות שלנו.‬
‫כאדם שלמד קולינריה‬
‫בבית ספר צרפתי עם היררכיה נוקשה מאוד‬
‫שאומר, "זה מתאים לזה, וזה מתאים לזה",‬
‫קשה לי לנתק את זה‬
‫מהעובדה שאתם מנסים להגיד לי‬
‫שזה פריט בורגני עכשיו.‬
‫אבל כשלובסטר וצדפות היו חלק מהחיים שלנו,‬
‫זה היה משהו פשוט.‬ ‫-פשוט מאוד.‬
‫ואז אנחנו מפנימים את זה,‬
‫כקהילה, ואנחנו חושבים שזה לא בשבילנו.‬
‫כשלמעשה, אנחנו יצרנו את זה.‬
‫חלק גדול מאוד מהסיפור שלנו הודחק.‬
‫אבל איך אנשים יכולים לדעת מי הם‬
‫אם הם לא יודעים מי הם היו?‬
‫עלינו מוטלת החובה‬ ‫להשיב לנו את סיפורי אבותינו.‬
‫לחיי אבותינו.‬ ‫-לחיי אבותינו.‬
‫לחיים.‬
‫למרות התרבות התוססת שנוצרה בתקופת הרנסנס,‬
‫מיליוני שחורים שבו הביתה‬ ‫ממלחמת העולם השנייה‬
‫לאפליה פרועה.‬
‫זה היה הזמן לפתוח‬ ‫במאבק אסטרטגי למען החירויות שלנו.‬
‫- מכללת מורהאוס,‬ ‫נוסד ב-1867, מחזור 51' -‬
‫מפגישות תכנון מאורגנות‬ ‫ועד הפגנות שנוהלו היטב,‬
‫החלה להתרקם תנועה של נטילת אחריות.‬
‫באטלנטה הייתה מחאה במזנון,‬ ‫שלא רבים שמעו עליה‬
‫בהנהגת סטודנטים אקטיביסטים‬ ‫ממוסדות השכלה גבוהה לשחורים,‬
‫שאת סיפוריהם לא הכרתי לפני כן.‬
‫המאמצים שלהם שינו‬
‫את מהלך ההיסטוריה בארץ הזאת לעולמים.‬
‫תרגום כתוביות: נעמי מאזוז‬