To si ti.
Lice moje poslednje žene.
Jesi li primetio da nas sunce prati?
Prati nas.
Dobro jutro, karte na pregled.
Gospodine?
Sanjali ste?
Oprostite, sada nećete znati završetak.
Vašu kartu, moliću.
Kakva čudna karta.
Pitaj ga.
Izvinite, odakle ste?
Negde izdaleka?
Može se reći. -Gde je to?
Nije bitno.
Odavde ste? -Da.
Toliko je očigledno? -Da, vidi se.
Kad si prava seljanka!
Izgledaš kao...
kao neke slike...
one drevne...
Tvoj profil. -Moj? -Da.
Da, možda...
Možda si ih videla.
Profil kao tvoj.
Veliki nos? -Ne, zapravo...
Lep je. -Vi ste naučnik?
Ne, ja sam...
Čoveče, ala ovde smrdi!
Ovaj fini gospodin ne voli vodu?
Kada si poslednju put promenio čarape?
Ali danas je tvoj srećan dan, pogle ovo.
Trebaju ti nove čarape. Izvini, ali stvarno se osećaš.
Imam i parfem da olakša tvojim nozdrvama.
Recite mu. Gre'ota da tako šarmantan gospodin smrdi.
Kako vi, tako lepe cure, izdržavate ovaj vonj?
Puši da prikrije smrad. -Dosta.
Ni u zatvoru nije ovako vonjalo.
Dosta više! Koji ti je, bre?
Smiri se. Pazite, ovaj je opasan.
Znaš šta? Poklanjam ti čarape.
Cicija.
U vozu je kriminalac, narode!
Odalamite ga po ustima.
Šta vidite? -Ljude. -Mogu da pogledam?
H I M E R A
Arture!
Hajde, upadaj.
Šta ćeš ti ovde? -Spartako mi reče da dolaziš.
On je unajmio advokata da te izbavi iza rešetaka.
Vratiću mu pare. -Nema potrebe.
Samo želi da popriča sa tobom. -Da popriča?
Zajebi! -Daj, Arture.
Nemoj da si takav. Ne budi glup!
Sačekaj! Saslušaj me!
Žao nam je zbog onog dana, mislim, noći.
Svega mi nismo znali da si zaostao.
Ne troši pljuvačku.
"Ne troši pljuvačku"? Tu foru sam te ja naučio.
Vodi me kući.
Rekao sam kući, ne ovde! Ne želim nikog da vidim.
Samo na pet minuta. Zdravica sa prijateljima!
Evo ih.
Konačno!
Ošišan, pobledeo. Šta ti se desilo?
Artur želi da ide kući.
Neka prvo malo predahne, pa će doći da proslavimo.
Ni zdravica nakon toliko vremena?
Ne, hvala. -Dobro, onda ćemo mi s tobom.
Mario, uzmi bocu.
Koji moj?
Pokušao sam.
Izvinite. -Artur? -Da.
To si ti, zar ne?
Da, tražim gđu Floru.
Znam. Samo o tebi govori.
Te Artur ovo, te Artur ono...
Mogu da je vidim? -Da. Pretpostavljam.
Odmah? -Da, svakako.
Poći ću s tobom.
Madam.
Pušili ste? Ne smete to da radite. Kvari vam glas.
Stigao je. -Najzad!
Prijatelju moj.
Mili moj prijatelju, jedini prijatelju.
Odvedi me tamo. Kakav užas.
Ova noga je funkcionalna, pomeram je.
Ali ova nije, otud kolica.
Udobna su. Kolica su sjajan izum.
Vidiš? Rekoh ti da će doći. Previše si skeptična.
Ovo je Benjaminin dečko.
Skuvaj nam kaficu, hajde.
Jesi li je našao? -Ne još.
Benjamina...
Ne gubi nadu.
Naći ćeš je. Nastavi.
Da, ali...
Nisam mogao da je tražim sa mesta gde sam bio.
Ali ti uvek sve nađeš. -Naravno.
Kad pre? Hladna je!
Ne, spremi vrelu kafu!
U redu je. Hvala.
Tako je učtiv i mio.
Jesi li nešto jeo?
Moram da javim devojkama da si ovde.
Šta ti je? Šta si se ukipila?
Šta da radim? -Zagrej glas.
Ne, donesi drva, fizička vežba pomaže.
Ne pevaš mozgom, nego telom. Haj!
Ona je impicciona. Znaš li šta to znači?
Želi da čuje našu konverzaciju.
Slažeš se? -Da, možda.
Želi da peva.
Ali je, kako se kaže, stonata.
Nema sluha. Potpuno nema sluha.
Jadna devojka.
Kako si? -Dobro.
Ćao, bako. -Cvetu moj maleni.
Dobro jutro, mama. -Vidi ko je došao.
Bako. -Kako si, dušice?
Kako si, mama? -Odlično, vidi ko je tu.
Drago ti je što se vratio? -Još pitaš!
Artur se vratio.
Oči su ti staklaste, Arture. Nije ti dobro?
Slabo si obučen. -Razboleće se u tome.
Imaš li odeće? Pogledajmo u tatinom ormaru.
Pantalone, džempere. Doneću šta nađem.
Ne može da nosi odeću mrtvaca.
Sećate li se... Kako se zvaše?
Krznena jakna? -Da, ta. Lepa je i topla.
Hvala ti, Italija.
Jedi.
Ko je to? Nova učenica?
Zar tek sad ruča?
Nazivaš to ručkom? -Očekuješ da spremi pečenje?
Prekuvano je i bezukusno. -Šta to govoriš? Izvrsno je.
Je li ukusno? -Jeste.
Italija je vrsna kuvarica sa talentom za muziku.
Muziku? Vreme je da promenimo ploču.
Hoćete li mu reći? -Da.
Arture, našli smo ti pravi posao.
U magacinu na gradilištu.
Nećeš više živeti na maminoj grbači.
Možeš već sutra da kreneš.
Ne, hvala.
Uobražen si, znaš to? Zašto li te je Benjamina volela...
Još uvek ga voli!
Dosta, Nela, sedi. Sedi!
Dobro si, mama? -Jesam.
Italija, možeš li da odneseš tanjir?
Donesi Arturu upaljač. Hvala ti.
Daješ mu da puši u kući? -Jer je muško. Niko drugi ne sme.
Nama nisi dopuštala.
Doneću mu odeću. -Učenica ti je poslušna.
Ona je sluškinja prerušena u učenicu.
Svi to znamo.
Mama zna kako da nađe sluškinje, a da ih ne plaća. Prepredena je.
U redu, dosta.
Svaki put kad dođemo izbije neka svađa.
Dosta više! Dosta!
Šta je? -Čujete li to?
Šta? -Čujem plač bebe.
To je jaganjce. -Nije.
Beba plače. -Ja ništa ne čujem.
Šta tražiš ovde?
Gđa Flora mi je naložila da ti donesem ove stvari.
Za tvoju groznicu. Izmeri temperaturu.
Šta to radiš?
Jesi lud? Slomićeš ga.
Dobro si ovo odradio.
Lepo baš.
Kakvi su ovo predmeti?
Relikvije.
Stvari koje su mnoge "oki" videle.
Oči, ne oki. -Hvala.
Ako želiš, mogu ti držati časove italijanskog.
Ti? -Aha.
Lepo ti je skrovište.
Sva ta priroda...
Ima dosta drveća tamo gde sam ja rođena.
Drveće andirobe, jakarande...
Jedina stvar koju sam volela u vezi tog mesta.
Zašto se smeješ?
Vidi ono drvo. Zar nije čudno?
Izgleda kao da je naopako posađeno.
Tamo gde se grane račvaju.
Vidiš? -Ne.
Ono tamo je bolje.
Možda ćeš ga bolje videti odavde.
Ne, ne!
Šta je to?
Koji moj?
Arture?
Tvoje stvari su unutra.
Tvoje voljene drangulije.
Stvarno si mislio da smo ih ukrali?
Drži. Sve je tu.
Morali smo da ih premestimo, policija je vršila premetačinu.
Hteli su da te dokrajče i povećaju ti kaznu.
Umesto da nam zahvališ, ti nasrćeš na nas?
Šta ćeš s njima? -Nemam pojma.
Ostavi ih meni. Odneću ih Spartaku da prebijem dug.
Odnećeš ih Spartaku? Nasmejaće ti se u lice.
Umesto da odnesemo Spartaku ove tričarije,
zašto ne bismo našli nešto vredno nošenja?
Sada kada smo opet na okupu... -Neka, hvala!
To je moj stric. -Šta hoćeš? -Motiku.
Nisi još umro? -Nemoj da dosađuješ.
Put pod noge.
Brže to!
Hoćeš ovako da završiš? Prolupao od rintanja.
Nagužen od strane života i mlitavog kurca.
Daj, ne zavitlavaj nas.
Znam da ne možeš da miruješ znajući da su oni artefakti još dole.
Ima dosta toga dole.
Veštice dolaze!
Srećno Bogojavljanje!
Uzeću je odavde, i staviti je tu.
Tako si lep!
Izvinite.
Izvinite, molim vas.
Mogu li da vas slikam? -Slikaš?
Samo jednom.
Ne krij se! Samo jedna slika!
Dobro. -Ne!
Molim te! -Poznajemo se? -Ne.
Ali čula sam za tebe...
i njega. Engleza. -Mene?
Ja sam Spartakova drugarica.
O, ti si Spartakova drugarica? -Da.
Tvoj drugar je stvarno nekulturan.
Takav je kad popije.
Pravi je kreten. -To kažeš jer si zaljubljena.
Pa šta i ako jesam? Da li bi mi ga preporučio?
Preporučio bih ga, ali više ne gleda devojke.
Razmišlja samo o onoj koja je otišla.
Vidiš? -Ostanite tako.
Ptičica!
Mister...
pođi sa mnom. Imam poslić za tebe.
Želim da ti pokažem nešto veliko.
Puno svakojakih stvari.
Ali delićemo sve na pola. Važi?
Mario?
Treba da vidiš savršenu okruglu rupu koju je napravila.
Moj deda je govorio: "Pre nego što uzmeš ženu, odvedi je da piški u pesak.
Ako napravi lepu rupu, okruglu i duboku, oženi je.
Ali ako je plitka i razasuta..."
Zato se nikad nisi ženio. -Ali možda je ona prava?
Videli ste je. Ta žena je ukras prirode.
Ako ti tako kažeš. -Melodi, znaš li šta si ti?
Ukras prirode. -Hvala, Piro.
Pomozi mi. Kako da uđem? -Je l' baš morala da dođe?
Možda možemo nešto da joj prodamo, ima love.
Samo pažljivo.
Tu si. Pažljivo.
A sad se zavrti.
Pokazaćemo ti stvari za koje bi i arheolozi dušu dali.
Etrurci su mi jako fascinantni i boemski.
Čista suprotnost od mita o Rimljanima. -Piro!
Moja tetka ume da kaže:
"Da su Etrurci još ovde, ne bi bilo mačizma u Italiji."
Da li ste znali da su žene gospodarile u vreme Etruraca?
Svaka čast, odlično zapažanje!
Stigoh. -Napokon! -Kasnim.
Čekali smo te. -Hajmo.
Gde je? -Onde.
Blago je ovde ispod.
Puno je stvarčica.
Ali prisetite se dogovora. Bez podlih trikova.
Ovde nema ničega, Katire. -Ni traga od grobnice.
Obična rupa. -Grešite.
Verovatno je bila štala. -Šta vam je?
Moji preci su ovde našli gomilu predmeta.
Vaze, koplja. Čak i kip.
Gde su sada te stvari?
Bacili su ih, bojali su se. Kakve budale!
Budu li stručnjaci želeli da istraže ovo mesto...
Dobro.
Nećeš ponuditi maestra pićem, da se malo ugreje?
Znamo da imaš. Daj to ovamo.
Strpite se.
Moj red.
Požuri, žedan sam.
Piro, a ja? -Stiže.
Pa?
Šta je u ovome? Slošilo mu se. -Običan fernet.
Običan fernet? -Svi smo ga pili.
Kako si?
Loše mi je! -Pozlilo mu je!
Pretvara se jer se štap pomerao.
Ne lupetaj. Stavio si otrov unutra!
Vi biste da me namagarčite. I ja hoću da kopam. -Umukni!
Obećali ste. -Šta smo obećali?
Ko je spominjao kopanje? Da li ti to toliko znači?
Uzmi onda sam i kopaj.
Nikako sam. -Što?
Zašto ne sam? -Neću.
Što? -Zbog duhova.
A tako, znaš za duhove!
Bojiš se duhova, da te ne dohvate!
Pratiće te kući.
Bojiš se da će legati u krevet s tobom.
Gde je? -Tu.
Ovde?
Ne, pogrešan ton. Slušaj.
Dobro, počnimo.
Italija, ovde isto prokišnjava. Donesi lavor.
Dođavola sa ovom kišom!
Bezlična si.
Tvoj lik želi da priča sa Bogom, da mu objasni osećanja.
Nije momenat da zvučiš bezlično.
Idi da peglaš, i pažljivo sa naborima.
Pravi ton, savršeni nabor.
Slušaš li?
Skroz si pometena!
Nastavi sa peglanjem. -Dobro, gđo. -Disciplina.
Šta je to?
Ne "šta"...
Već "ko".
Kolombina, dođi. Dođi ovamo.
Uzmi brata.
Pričuvaj ga i sakrijte se u sobi.
Ne plači.
Hajde!
Šta tražiš? Metalnu šipku?
Dugačku?
Stavila sam je u ormar, izgledala je opasno. -Italija!
Italija?
Da, gospođo.
Evo ga.
Kamen.
Još kamenja.
Evo ga.
Ljudi, postoji prolaz, ali neko je već ulazio unutra.
Kamen je razvaljen.
Grozno!
Šta možeš da vidiš?
Gle ovo. Nema ničeg.
Ništa? -Ni bež? Ni prsten?
Zagrobni darovi su tamo.
Ima gomila stvari. -Melodi?
Da? -Pridrži ovo.
To je lekit.
Vidi ovo.
Crvena skulptura.
Bajno.
Sve pokupite.
Oni koji rade gore prođu, putuju peške, nikad na konju.
Oni koji naporno rade puni su žala, oni koji ne rade, puni su para!
Nazdravimo, nazdravimo!
Ide Katir.
Tu ste! Prevaranti! Lopurde!
Slavite sa zaradom od mojih stvari!
Gubi se!
I svinje bi te ispljunule!
JADNI "TOMBAROLI" AVANTURE ARTURA "RAŠLJARA"
Drugari, ispričaćemo priču koja se loše završava po njene aktere.
Ali za života, polagali su svoju nadu i veštinu
da promene kletu sudbinu svoju.
Prvi tercet.
Došao je stranac, visok i šarmantan.
Iz Irske, ili Engleske beše?
Zahvaljujući njegovom rašljarstvu,
postade vođa grupe on.
Voleo je arheologiju,
ali je nije oženio i sada se bavi krijumčarstvom.
Šta god zemlja ponudi kad kopaju
njemu i njegovim prijateljima dok grobnice čerupaju.
Povezani su sa podzemljem.
Sedmoro je pljačkaša grobova i zovemo ih "tombaroli".
Jedni pljačkaju grobove kako bi ostvarili snove ubogih seljana
da nađu blago i spasu se siromaštva.
Drugi su samo žrtve pohlepe koja nagriza čovečanstvo.
U ovakvim slučajevima, lako je biti surov.
Ne mogu svi da prkose zakonu, tami i dušama mrtvih.
Neki se boje smrti,
a neki su avanture željni.
Noći na straži dok opasnost vreba.
Krišom kroz šumu i bašte bekstva.
Uzbudljiv je i rizičan život taj,
san o iskupljenju i bogatstvu.
Jadni "tombaroli", na pogrešnoj strani zakona,
sve što žele je dobro plaćen posao.
Razmislite, dragi moji, čemu zakon služi.
Štiti one koji vas izrabljuju.
U čemu je svrha onda ih osuđivati?
Tombaroli su samo kap u okeanu. Kap u okeanu.
Ništa ne vidim. Pogledajmo onamo.
U čemu je svrha onda ih osuđivati?
Tombaroli su samo kap u okeanu. Kap u okeanu.
Eno su! Drž' ih!
Hej ti... slika.
Slika? -Fotograf.
Sačekajte.
Gotovo. -Puno ti hvala.
Ovo je hram?
Da, hram. -Lep je.
UBRZANI KURS ITALIJANSKOG
LUKAVI
KRADLJIVAC
UBIĆU TE
KAKO TEŠKO!
Italija, donesi nam čaj.
DOGOVORILI SMO SE
TAJNA VEZA
ODLIČNO
ŠTA TI ŽELIŠ?
NIŠTA
Mogu li da idem? -Da, idi, idi.
Doneću ga.
Zaboravila je termos, ali smo spremni za polazak.
Ideš sa nama? -Naravno.
Stvarno si mršav.
Suv kao grana.
Jedeš li? -Da.
Jedeš dovoljno? -Da.
Kada se Benjamina vrati i vidi te ovakvog, neće joj biti milo.
Uzmi malo kolača iz kuhinje. Popraviće te.
Rekla sam ti već, gđa ne sme da vas vidi.
Možemo s tobom, mama? -Nikako.
Rekla sam ne i ne!
Koliko dugo te neće biti?
Stižem.
Nekoliko sati. Kad čujete kapiju, sakrijte se.
Molim te! -Dosta!
Pazi na njega.
Mogu li?
Šta je to?
Nešto što zvuči.
Mogu li da vidim?
Zvono. Zove se zvono.
Gospođa me doziva zvonom.
Zadrži ga.
Poklon?
Za mene? -Idemo. -Hvala, ali...
Eno stanice.
Skoro smo stigli.
Čeznula sam da opet vidim ovo mesto.
Grad i selo.
Često sam dolazila ovde
do pokupim ćerke sa putovanja.
RI-PAR-BE-LA.
Ova noga me još boli. -Riparbela.
Podsticala sam devojke da putuju. Važno je putovati.
Nisam mogla da zaustavim Benjaminu,
želela je da uskoči u svaki voz. Veoma je znatiželjna.
Imaće štošta da nam priča kad se vrati.
Kome sada pripada? -Stanica? Nikome.
Kako to mislite?
Javna je zgrada. Pripada svakome.
Pripada svima ili nikome?
Ne cepidlači.
Stanica je napuštena.
Dobro jutro. Doneli smo štenad.
Samo momenat.
Englez je stigao. Da, tu je.
Je li to štene? -Aha.
Smem da ga vidim? -Bolje ne.
Bolestan je i razdražljiv.
G. Harison, kakvo iznenađenje! Dobrodošli. Uđite, molim vas.
Izvinite, prva sam došla.
Ovo je hitan slučaj, gđo.
Spartaku će biti drago da čuje da si se vratio.
Koliko komada? -Osamnaest.
Je l' to sve? -To je sve.
Meri ih.
Spartako kaže: "Konačno si me se setio."
Uzmi moj deo, ne želim dugove.
Samo njegov deo.
Spartako je očekivao bolje posle toliko vremena.
Dobija lekit iz 4. veka p.n.e. sa ženom pod velom.
Veoma retko! -Šta je sa kiliksom?
Spartako kaže da su to svakidašnji artefakti.
Grobnice sirotinje. -Molim?
Nisu svi bili faraoni. -Ovo je suludo.
Uzeće sve.
Isplata.
Uzmite ili ostavite. -Uzimamo.
Proveri da nisu istekle.
Šta će vam lopata?
Za sađenje pasulja, pozorniče.
Pasulj u ovo doba godine? Mene ste našli.
Možda zato nije proklijao.
Upozorio sam te. -Pogrešio sam.
Samo se vi pravite pametni. Držimo vas sve na oku.
Pogotovo njega, Engleza. Razumete?
Vaša dokumenta. -Hvala.
Šta je ono? Je li državno vlasništvo?
Koje? -Ono tamo. -Ovo? -Da.
Je li to državno vlasništvo? -Ne, to je moje.
Arture, kako se ovo zove?
Apotropejski falus. -"Troparski" falus.
Znate šta je to, zar ne? -Znam šta troparski znači.
Njegov deda je to poklonio mom dedi...
Mario?
Ovo je tvoje. -Hvala.
Prebrojaću. -Slobodno.
Fali 50.000 lira. -Prebroj opet.
Džeri i ja smo dobili manje od Maria.
Možemo da sagradimo ovakvu kolibu. Sviđa ti se?
Odvratna je.
Arture.
Želela sam da im pokažem tvoj dom.
Kao metla je.
Koliko ljudi.
Ćirilo. Kolombina.
Ja sam Italija.
Zdravo, drago mi je.
Živela Italija!
Prvo ide led.
Ko te je učio da praviš pića? Debilu! -U redu je.
Hvala.
Bravo! Živela Italija! -Da nazdravimo.
Možda je metla, al' ume sa muškarcima.
Hoću i ja da pevam!
Šta to Katir radi?
Napred, Katire!
Hvala. -Bravo, Katire!
Skidaj ih!
Dođi ovamo.
Moji drugovi su pravi kreteni.
Arture! -Hajde!
Džeri, nemoj da se skvasiš! Ne prilazi mi mokar!
Odvratno je.
Ljudi, vidite šta sam našao.
Eufronijev krater!
Hrabri ste što ulazite u vodu.
Puna je toksičnog otpada.
Fabijana, ovo je naelektrisana voda!
Prošli put sam dobila osip.
Prolepšava te.
Šta si mu to uradila? Omađijala si ga.
Veštica si.
Kakvo je ovo mesto? Liči na deponiju.
Stalno dolazimo ovde. Ovo je neka vrsta groblja.
Vidi one budale!
Groblje? U kom smislu?
Vidiš sve ove rupe? To su grobnice.
Hajdemo odavde. Jezivo je.
Strah te je? Vidim da jeste.
Alo, Živela Italija se plaši grobnica!
Stare su dve hiljade godina.
Pažnja, maestro je nešto osetio.
Je l' bolestan? Šta mu je?
Ne, spopale su ga njegove himere.
Zar ti nije rekao kako zarađujemo? -Ne.
Otvaramo grobnice.
Večeras od svih noći,
kada smo se svi picnuli, tebe uhvate vizije.
Stani!
Neka se usredsrede, možda nešto nađu.
Nešto? -Zagrobni darovi.
Šta? -Stvari koje ostavljaju mrtvima.
Verovali su da pomažu u izbavljenju duše.
Fabijana, idi vidi da neko ne dolazi.
Našli ste mene ludu...
Arture...
ovo je pripadalo mrtvoj osobi?
Da vidim... Moguće.
Dečji grob.
Fabijana, pomozi mi da ih sprečim.
Molim te. -Ne, ostavi ih.
Šta će da rade? Krašće od duša?
Strašno je naporna.
Te stvari nisu pravljene za ljudske oči,
već za duše.
Šta to ova laprda?
Čuješ to, Arture? Nisu pravljene za ljudske oči.
Slušaj, bila si nam pre draga, ali ga sada baš preteruješ.
Tornjaj se!
Pomozi mi, Fabijana. -Tiše, bre.
Moramo da zovemo policiju. -Šta?
Policiju? -Ućuti više, glupačo!
A Benjamina?
Zna li ona šta radiš?
Ne znaš da je Benjamina mrtva?
Divota.
Idi kući.
Idemo.
Vratiću se po tebe.
Otarasi se metle.
Proklinjem vas!
Ama dosta više. Tražiš nevolju.
Ako ti kažu da umukneš, onda umukni.
Slušaš li ti mene? Boli tebe uvo.
Osećam nešto. Moramo da ga proširimo.
Mario! -Da vidim.
Sunce ti tvoje, netaknut je!
Još je zapečaćena.
Pažljivo.
Uglavi ga ovde. -Malo niže.
Daj mi baklju.
Mario, daj upaljač.
Ima životinja. -Kako lepo.
Liče na zavetni prinos.
Poplavljeno je.
Dekorisana je muralima.
Ovo je neverovatno. Pogledajte samo.
Prelepo je.
Kakve duše, kakvi bakrači.
Etrurci su ostavili ovo za nas.
Čekala nas je 2.000 godina.
Poklon za nas.
Neverovatno!
Pogledajte sve ovo!
Mario, ona je boginja.
Ne mogu da verujem.
Nisu grobni predmeti. Ovo je svetilište.
Hram.
Postaćemo svi bogati.
Kako da je iznesemo odavde?
Nemamo kola.
Iznećemo je ispred i sakriti u šumi.
Pa ćemo je utovariti u kola kad se Fabijana vrati.
Spreman? -Jedan oštar udarac.
Savršeno.
Daj to.
Džeri, ovde gađaj.
Šta to radiš, bre?! -Sranje!
Koji ti je? -Smiri se.
Sastavićemo je.
Već smo to radili. Iznećemo je u komadima.
Kako misliš da to drugačije izvedemo?
Sastavićemo je ponovo.
Smiri se.
Sastavićemo je ponovo.
Idem da vidim.
Moramo da bežimo.
Ubiće me otac ako zaglavimo u zatvoru.
Ona ludača je stvarno zvala policiju.
Dvojica su. Nadjačaćemo ih.
Uhvatiće nas.
Smiri se. -Dva policajca.
Dvoje kola.
Koliko ljudi?
Jedan, dva, tri... sedam.
Kada su povećali policijski budžet?
Previše ih je, moramo da zbrišemo. Hajde!
Hajde, sve vrvi od pandura.
Uželeo si se zatvora?
Arture!
Hajde, Arture!
Eno ih! Kuda si to pošao?
Eno još jednog!
Drž' te ih!
Naivčine!
Šta si uradio?
Samo nam je to falilo!
Mamicu mu!
Zašto nas ne ganjaju?
Bogu hvala na tome. -U tri lepe! Zamalo da se obogatimo.
Zašto nas ne ganjaju?
"POLICIJA"
Rospo, daj uže.
Zatvorite.
Zatvorite je. -Hvala.
Šta je bilo? -Artur je.
Vratio se. -Mislila sam da je duh.
Doneću ti piće, mama. -Izbacili smo je čim smo našli decu.
Upozorila sam te da je ološ.
Nikada mi se nije sviđala. -Čula sam plač bebe.
Samo meljemo. Prekinite.
Znaš šta je mama saznala? Nije skrivala jedno dete, već dvoje.
Možda i više, ko će ga znati. -A niste mi verovali.
Ukrala je mamin termos.
Uzela bih ga ja da sam znala.
On je lažljivica i lopov.
Sigurno je bilo grozno naći tu decu.
I vi ste jednom bili deca.
Jadna deca, krila ih je ispod kreveta.
Kako se osećaš?
Staro.
Do kuće je, mama.
Raspada se. Trošna je.
Sva ova vlaga nije dobra za tebe.
Naći ćemo ti lepše mesto za život.
Okanućeš se časova pevanja.
Našli smo ti divan starački dom. -Brinuće o tebi.
Prostrana bašta sa dosta cveća. Upoznaćeš gomilu prijatelja.
Za tvoje dobro, mama.
Mogu da je uzmem? Ti je ne koristiš.
Ili si je ti želela?
Možemo sve da prodamo. -Ovo je ludilo.
Šta ako se Benjamina vrati?
Neće imati ko da je sačeka.
Neće se vratiti.
Spartako! -Nema nikog, zatvaramo.
Otvori vrata. Zovi ga.
Ja ću da pričam s njim. Razbiću telefon ako se ne javi.
Piro! -Melodi?
Gde je Spartako?
Spartako nije tu. Vraća se sledeće nedelje.
Treba li vam nešto?
Mogu li vam pomoći?
Sledeći predmet, trenutak koji smo svi čekali.
Molim vas.
Da, znam.
Oduzima dah.
Ovaj eksponat je u nasleđu još od 1937. godine.
Bio je očuvan sve ove godine.
Šta reći?
Zadnji deo, molim vas.
Koliko ljudi bi platilo da je vidi?
Hiljade, milioni, milijarde!
Detalji.
Verujem da gledamo u novu Milošku Veneru.
Nova Nika od Samotrake.
To je ona, boginja životinja.
Predstavljam vam, Sibel od Etrurije!
Ko je ova žena?
Koji je Spartako? -To je ona, moja tetka.
Plavuša je Spartako... Kučka podla!
Tiše!
Oprostite, pogledajte ko je ovde.
Možemo li da vidimo dokumenta? -Da, naravno.
Dokumenta!
Datiranje ugljenikom pokazuje da je napravljena u 5. veku p.n.e.
Savršeno očuvana, osim glave.
Neprocenjive je vrednosti.
Zato smo ovde. Da procenimo neprocenjivo.
Trenutak jedan, molim vas.
Jesi li normalna, zašto si ih dovela ovde?
Ovo je privatna aukcija, za kustose muzeja.
Imaju nešto važno da ti kažu.
Moraš da popričaš sa Englezom.
Slušaj, Spartako... moramo da razgovaramo.
Konačno mi vidiš lice.
Sačekaj!
Moja nećaka se ludo zabavila svedočeći tvom...
Kako ga nazivaš? A da, tvom daru.
Uzmi.
Dar za nalaženje izgubljenih stvari.
Oprostite, Amerikanci žele da razgovaraju s vama.
Natoči im još šampanjca. Dolazim ubrzo.
Možeš da izblatnjaviš odeću i pretvaraš da si varalica,
ali ne možeš da pobegneš od onog što jesi.
Pogledaj ih.
Ono što oni rade čini ih bitnim.
Misle da su trgovci umetninama, predatori. A zapravo su samo šraf u velikom sistemu.
Služe nama.
Jednog dana će zarđati, ništa neće ostati.
Šta to kaže?
Pitala sam mog drugara Artura kako mu se sviđa skulptura.
Zar ti naš prijatelj Artur nije rekao?
Zbog toga smo i došli, skulpture.
Naša je i... -Gluposti!
Skulptura poseduje uverenje o poreklu.
A mi imamo tintaru. -Molim?
Glavu. Mi smo pronašli skulpturu i imamo glavu.
Da, unutra je.
Dođi, Arture, uzmi je ti.
Rekla sam ti da je važno.
Kažeš da je skulptura neprocenjiva. Koliko vredi glava?
Ucenjujete me? -Da.
Ili ćemo reći tvojim prijateljima unutra kako nalaziš svoja blaga.
Pokaži mi glavu. Da vidimo vredi li nešto.
Prvo cena. -Prvo glava. -Cena. -Glava.
Prvo cena!
Ne izazivajte sreću, jedino ja mogu da je kupim.
Jesi li sigurna? -Da.
To ćemo još videti. -Začepi! Lažnjak je.
Prava je, mi smo je našli.
Želimo da čujemo tvoju cenu.
Cena.
Arture, dragi moj,
pokaži mi glavu.
Sada si je videla.
Nisi pravljena za ljudske oči.
Arture...
Deluje zanimljivo.
Izvini... -Ti si.
Imaš upaljač?
Zadrži ga. Možda ti zatreba.
Kad si već tu...
Želeo sam da te pitam.
Da ne znaš šta se desilo sa mojim darovima?
Tvojim šta?
Zagrobnim darovima.
Naslikani askos,
dve sive keramičke ole, jedna veća i jedna manja.
I jedan zlatni groš, ovde je bio zakačen.
Mnogo su mi značili, pa rekoh možda...
Ali...
Ne razumem. -Izvinite.
Kad ste već ovde, da vas nešto pitamo.
Izgubili smo isto deo zagrobnih darova.
Veliki kiliks sa očima na njemu, za pijenje.
Šta je imao naslikano? -Lane koje trči.
Bio je lep, baš mi se sviđao.
A meni su ostavili zvonce sa pticom na njemu.
Bronzano je.
Videli ste ga? -Druže?
Da te pitam nešto.
Hvala, mogu li?
Da l' si video nešto što je moje, a nikako da ga nađem?
Duša sveta, puna je života ljubavi i smrti,
puna misterija duboko u sebi, patnje i radosti.
Eh da su ljudi više poput ptica u letu,
da ne žude za blagom što jarko sja,
živeli bi harmonično između pakla i raja.
Ne hronično otuđeni od svetog i profanog,
niti obuzeti trenutnom dobiti,
brigama o profitu što razum pomuti.
Dok su ugovarali ovaj značajan posao,
pobuna je kuljala u strancu čeličnih nerava.
Pogrešno je bio shvaćen, mislili su da je lud.
Osuli su drvlje i kamenje, ta je budala primila lošu ćud.
Vikali su uvrede, njihova zapanjenost je rasla,
ali nisu ga doticali reči i njihova masla.
Sve za čime je čeznuo od malena, bio je život pun,
njegovo srce hranila je bogatija vena.
Pokušao je da leti, sa svojim krilima,
ali ostao je na zemlji, sa svojim starim zalima.
Rešio je da se vrati nakon potucanja okolo,
ali saznao je da se sve promenilo.
Previše se promenilo.
Melkiore...
Zaboravi ga. Mrtav je za nas.
Hajde da nazdravimo.
Mister, mister...
Dođi, tebi govorim.
Šta to radiš?
Gle na šta ličiš.
Šta ti se desilo? -Sav si nikakav.
Hajde s nama da jedeš.
Otarasićemo se tvojih usranih prijatelja.
Nemaju oni blage veze.
Vodimo te ovih dana na večeru. -Da, povešćemo ga sa nama.
Neki fini lokal, čaša dobrog vina.
Dobra klopa da te ojača, izgledaš kao leš.
Provešćemo lep dan zajedno.
Znamo jedan dobar lokal.
Dobar lokal. -Važi?
Kada?
Ako hoćeš da vidiš mamu, moraćeš da se očistiš.
To je naređenje.
Ovaj?
Da.
Da ne ide na bal?
Mogu li? -Ajde.
Još kraće.
Bolje? -Mnogo bolje.
Ova? -Ta.
Malo se izmenilo.
Ej, ko si ti? -Ćao.
Mogu li?
Nisam znala s kim si,
ni gde si.
Niko nije znao gde si otišla.
Nisam gotova.
Da to nisi više ponovila. Nisam ni znala da si izašla.
Dugo te nije bilo, zabrinula sam se.
Pratio me je.
Našao si nas.
Šta si to uradila?
Sve je drugačije. Lepo je.
Naselili smo stanicu.
Radili smo punom parom. -Ima još dosta posla.
Ako želite da pomognete... -Nikom nije pripadala.
Ili je pripadala svima.
Ovo je privremeno rešenje.
Sam život je privremen.
Fabijana? -Da. -I ona živi ovde.
Vidi ko je tu.
Ko će mi pomoći da ispraznim kola? -Ja ću.
Požuri. -Idemo.
Nadam se da si kupila čips i kokice.
Samo kokice, ako budeš dobra kad sprovedem tretman.
Svi imaju vaške. Pazi se.
Dođi, staviću mešavinu.
Ne, Fabijana. -I ti ćeš dobiti vaške.
Kapnulo ti je u oko? -Nije.
I meni se smučila grupa.
Samo šefuju, izdaju naređenja. A ti kao da si u zemlju propao?
Izvini. -Nešto sam razmišljala.
Možda Artur može da ostane sa nama.
Ja? -Da.
Koliko dugo?
Da li si dobar sa mališanima?
Može da ih čuva dok mi radimo.
Ili da popravlja elektriku. -Ili da zameni prozore.
Može da riba kupatilo. -Tražili smo čistača.
Umeš da kuvaš? Praviš mesni umak? -Ili palačinke?
Treba mi masaža. -Vi ste lude. -Bićeš naš sluga.
Donosićeš nam doručak u krevet svakog jutra?
Našla sam je! Našla sam vašku. -Ne verujem ti.
Ne, ne. Sluga.
Nemamo sreće.
Umoran si, Arture? -Već si umoran, mister?
Nema ničeg ovde.
Kako sad to? Spartako nam je rekla da si stručnjak.
Kaže da si vičan sa rašljama.
Odvešću te kod jednog tipa.
Hej, ti tamo!
Tebi govorim! Brže!
Rospo, dovedi ga.
Je li mrtav? -Živ je.
Dođi! Nećemo ti ništa.
Pomozi mu. -Tvoj ker?
Šta imaš u džepu? -Pokaži nam.
Neće ga niko ukrasti. -Hajde, pokaži.
Zlato. -Čisto zlato, vidiš?
Zlatno sunce. -Pokaži gde si ga našao.
Gde si ga našao?
Šta govori?
Možeš li da nađeš ova sunca?
Ovde.
Vidim nešto!
Ima nešto dole, tunel.
Arture, dođi.
Skoči unutra, Arture. -Hajde, uskoči.
Zašto baš ja? -Imaš tu čast, ti si ga našao.
Tako mi radimo.
Uskoči.
Reci nam šta je dole. -Budi oprezan.
Arture!
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)