Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Zmizni odtud! Padej!
Padej!
Ať zmlkne!
Na co čumíš, co? Chci tě mít vepředu!
Pohni, Chepe!
Už jdu.
Tři... dva...
jedna... Jedeme!
Dopředu, Chepe!
RADIKÁLNÍ VZDĚLÁNÍ
MATAMOROS, MEXIKO, 2011
PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU
Boty a hned.
-Nebudu ti to opakovat. -Už jdu, už jdu!
Všichni si pohněte.
Co to děláš?
Chepe?
Chepe!
Dvakrát besos , dvakrát čokoládové conchas
a dvě ojos de buey . Kolik to je?
Celkem tucet.
Dneska je velký den. Co rovnou dva tucty?
Pravda.
Můžu?
Rychle, pojďte.
Dobré ráno, lásky moje.
Všichni jste snídali?
Kromě táty. Ten měl jen kafe.
Ze školy rovnou domů, dobře?
Ano.
Kde jsi byl?
Naskoč.
Tady radši slez.
Chepe, musím tam jít?
Co jsme řekli?
Jenom na pár dní.
Přesně. Pak už nikdo nebude čmuchat.
Ale potom můžu jít dělat s tebou, že jo?
Uvidíme, Nico.
-Dobré ráno, pane řediteli. -Dobré ráno.
Drž se u ostatních.
-Podívejte, hračky. -Hej, vrať se.
VÍTEJTE ZPÁTKY, ŽÁCI!
Ticho!
Ticho, prosím.
Ticho je základem poslušnosti.
Poslušnost je základem disciplíny.
A disciplína je základem učení.
A teď si projdeme naše pravidla, můžeme?
Ano!
Dobré ráno. Přinesl jsem dost pro všechny.
Rád vidím, že všichni...
Pan Juárez?
No, že jsou skoro všichni tady.
Jak víte, paní Álvarezové se narodil chlapeček
a před dvěma dny se rozhodla, že bude matkou na plný úvazek.
Naštěstí jsme našli pana Juáreze,
který je odtud z Matamorosu
a byl tak hodný, že toto místo na poslední chvíli vzal.
Pokud má puls, je přijatý.
Není toho moc, co byste už nevěděli, takže budu stručný.
Ačkoliv je základní vzdělání povinné a zdarma,
téměř polovina šesťáků
nechodí do školy a propadá.
Podle výsledků srovnávacích testů jsme nejhorší ze všech.
Jak jistě všichni víte,
letos zavedli motivační prémie
za dosažení určité hranice skóre.
Možná nás to přiměje dělat naši práci ještě o něco lépe.
Ale nezapomínejme na děti, ano?
Tak ať máme dobrý rok, ano?
Cítíte to? Smrdí to...
Smrdí to jako odpadky.
Pospěšte! No tak, honem.
-Nemáme moc času. -Co se to stalo s lavicemi?
-To nejsou lavice. -Proč jsou na zemi vzhůru nohama?
Jsou to záchranné čluny.
A to není zem.
Je to oceán.
Na každém člunu může být jen stejný počet osob.
Ti, co se nedostanou do člunu, se utopí.
Ale pozor!
Pokud bude v některém člunu víc než v ostatních, tak se potopí
a všichni na palubě se utopí.
Je nás 23 a máme jen 6 člunů,
tak to vymyslete. Připravení? Pojďme!
Pět! Čtyři!
Na palubu! Tři! Dva!
Jedna!
No tak!
Žádný strach. Zachráním vás!
Pomoc!
Pomozte mi! Prosím! Někdo mi pomozte!
Pomozte mi...
A teď s osmi čluny.
Co se to tu sakra děje?!
Ještě jeden pasažér! Zachraňte ho!
Pět, čtyři, tři, dva, jedna.
Ne, je moc tlustý. Neunese nás to.
Jo, potopí člun!
Počkat, počkat.
Proč by ho potopil?
To je zajímavá otázka.
Proč člun pluje?
Nebo co určuje, jakou váhu člun unese?
Ví to někdo?
Nikdo?
Vy to víte?
-No... -Já to taky nevím.
Já to taky nevím.
A kde zjistíme věci, které nevíme?
Co třeba internet?
-Prý je tady počítačová učebna. -Ano.
Ale momentálně je mimo provoz.
Dobře.
Kde jinde ještě můžeme najít odpovědi?
Zeptáme se učitele.
To jsme už zkoušeli. A jak vidíte, učitelé toho moc nevědí.
A co knihy?
Knihovna v provozu je?
Jde se do knihovny! Pojďme!
Kde je knihovna?
No tak, pojďte!
-Můžu nějak pomoci? -Ano, paní Florito.
Na dnes nemáme naplánovanou žádnou návštěvu třídy.
Dnes nemáte naplánováno nic.
Návštěva knihovny musí být nahlášena alespoň den předem
i se seznamem požadovaných referenčních materiálů.
Ano, ano, ale bude to rychlé. Kde jsou encyklopedie?
-Tam vzadu, ale... -Pojďte.
-Tudy. -Hej.
Žádné běhání, prosím.
Rok 1974?
Proč jsme přišli?
Lodě, lodě...
Ale ne. Žádné L.
Není tu L. Kam se můžeme ještě podívat?
Co třeba N, nadnášení?
Víte co?
Encyklopedii nepotřebujeme.
Přijdeme na to sami.
Řekněte.
Proč...
Proč věci plavou?
Někdo?
Kdokoliv? Tipněte si.
Nevadí zmýlit se.
Důležité je zkusit to.
Vlastně budu radši, když se zmýlíte.
Protože když se zmýlíme,
naučíme se, co jsme udělali špatně.
A to nám automaticky pomáhá pochopit, co je správně.
Ale jak potom dostaneme dobré známky?
Proč záleží na známkách?
Potřebujeme dobré známky kvůli vysvědčení,
a aby se naši rodiče nezlobili.
To je celé?
Fajn, je to jednoduché.
Odteď všichni dostanou jedničku.
Až bude na konci roku vysvědčení,
všichni tam najdete jedničku!
Slibuju.
No vážně. Platí?
A teď se můžeme vrátit k tomu důležitému.
Kdo se chce zmýlit jako první?
No tak, kdo?
Nikdo?
Už jste někdy měly takovou hodinu?
Takového učitele jsem ještě neměla.
-A co jsme se měli naučit? -Očividně něco o lodích.
Myslíš? Já myslím, že šlo o něco jiného.
-Jdeš s námi, Romeo? -Cože?
Neboj, umím udržet tajemství.
Ne, jen že...
Nevšimla sis, že je Paloma letos nějaká jiná?
Em, říká se tomu puberta.
Je to těžké, že? Mohlo by to být pravé stříbro.
To sklíčko se dá vyměnit.
Stejně si ho nechám.
Na co ho chceš?
Myslel to podle tebe vážně?
Proč by o něčem takovém lhal?
Víš, co říkal. Chce, abysme dělali chyby.
Když nemusíme mít pravdu, tak se můžeme mýlit.
A když se můžeme mýlit, nemůžeme dostat špatnou známku.
Ještě nikdy jsem jedničku nedostal.
Tati, tvůj nos.
To nic.
Pojď mi pomoct to vyložit.
Už jdu.
Patnáct minut pohádky, než udělám oběd,
a pak domácí úkoly.
Ty dnes nejdeš na noční, mami?
Proč jsi vzhůru?
TĚHOTENSKÝ TEST
Nico!
Tady ho máme, fešáka.
První den ve škole. Jak to šlo?
Loni ho vyloučili hned první den.
Není to pro něho, stejně jako pro jeho bráchu.
Nevydrží v klidu. Pořád je v pohybu.
To je můj Carlitos.
Hledí z okna, čmárá si, pořád se s někým pere.
Cokoliv, jenom nedávat pozor, že jo?
Ale v pohodě, Nico. My se o tebe postaráme.
Chceš se učit z knížek,
nebo se chceš učit ze života?
Tohle je ta pravá škola, no ne?
-Měli bysme padat. -Jasně.
Ať ten batoh nese on.
Pane Juárezi,
ráno jsem vás neviděl na poradě učitelů.
Ano. Ano, já...
Potřeboval jsem ve třídě něco přestěhovat.
Viděl jsem.
Máte nějaký problém s nábytkem?
Ne, jen s některým.
Například s vaším stolem?
Jen mi přijde, že stůl nepotřebuju.
Ne, ne, musíte mít stůl. Všichni učitelé stůl mají.
Je někde napsané nějaké pravidlo, že stůl mít musím?
Ne, není to jedno z těch psaných pravidel,
ale jak budou žáci vědět, kdo to tady řídí?
Kdo je autorita?
Řekněte mi,
když uděláte z třídy hřiště, co bude dál?
Uděláte z hřiště třídu?
-Jaký je váš příběh, pane učiteli? -Jak to myslíte?
Tohle místo. Víte, jak se mu říká?
-Škola za trest. -Přesně.
Jo.
A vaše jméno bylo první na seznamu přestupujících.
Vlastně bylo jediné.
Požádal jste, abyste sem mohl jít.
Ale proč?
No...
Možná jsem blázen.
Utíkáte před něčím?
Ne, ne. Jen jsem chtěl zkusit něco jiného.
Jako co?
Nevím.
Pořád se na to snažím přijít.
No, možná je na to tohle místo to pravé.
Koneckonců, nikoho nezajímá, co se tady děje.
Jen mi udělejte laskavost. Nekopejte do vosího hnízda.
Ne. Ne, proč bych...
Ne.
A ten stůl...
zůstane uvnitř.
Pomůžete mi s ním?
No tak.
No a...
Co ta počítačová učebna?
Před čtyřmi lety je nainstalovali
a po dvou měsících je ukradli.
Před čtyřmi lety?
Žádné jiné počítače tady nejsou?
Jediný funkční je v mojí kanceláři.
Vítejte na Základní škole Josého Urbina Lópeze, pane Juárezi.
MEGA JACHTY BOHATÝCH A SLAVNÝCH
Co to bylo?
Co to je?
Našla jsem to na skládce.
Mělas to tam nechat.
Takové nesmysly tady nemají co dělat.
Pojďte, pojďte.
Sedněte si, kam chcete. Nikdo tady nemá přidělené místo.
Vlastně si ani nemusíte sedat, pokud nechcete.
Rychle dovnitř.
Každý den tady děláme úžasné věci,
ale jestli přijdete pozdě, tak je zmeškáte.
Slyšeli jste příběh o oslovi, který spadl do studny?
Ne?
Tak já vám ho povím.
Jednoho dne spadl osel do hluboké studny.
Jako zázrakem se nezranil, ale mohl se dostat ven.
Farmář, kterému ten osel patřil,
si myslel, že dostat ho ven by bylo moc drahé.
Rozhodně dražší než jakou měl ten osel cenu.
A protože vyschlá studna byla nebezpečná i pro ostatní zvířata,
rozhodl se, že je zasype oba.
Studnu i toho osla.
Začal proto do studny házet hlínu.
Ta dopadala na osla, který začal hýkat.
Ale farmář házel hlínu dál.
Až po nějaké době osel utichl.
Farmář předpokládal, že je zvíře mrtvé,
ale i tak musel díru zasypat, aby do ní nikdo jiný nespadl.
A tak tam házel hlínu dál.
Představte si jeho překvapení, když najednou viděl,
že z jámy začínají pomalu stoupat špičky uší.
Házel hlínu rychleji a rychleji,
až se vynořila hlava osla, který ze sebe setřásal hlínu.
Místo toho, aby se osel nechal zasypat,
využil naházenou hlínu k tomu, aby stoupal nahoru a nahoru,
dokud nebyla hromada hlíny dost vysoká na to
aby mohl z jámy vyskočit.
Odteď se budeme chovat jako ten osel.
Je jedno, kolik hlíny na nás hodí, kolik sraček se na nás sesype,
my se nenecháme pohřbít.
Setřeseme to ze sebe a použijeme to,
aby z nás byli nejlepší studenti na světě.
Ale jedna věc vás může zastavit,
pokud to dovolíte.
Vy sami.
Chápu, že je pro vás těžké si věřit,
když jsou na světě děti ve vašem věku,
které dokážou řešit složit rovnice,
nebo skládat symfonie, nebo stavět roboty.
Jak by žáci ze školy Josého Urbina mohli někdy něco takového dokázat,
když nemáme počítače, internet.
Někdy nemáme ani elektřinu.
Ale víte co?
Nic z toho nepotřebujeme. Nic.
To, co potřebujete, co každý z vás potřebuje,
už máte.
A jmenuje se to...
potenciál.
Je jen na vás, jestli ho použijete.
Nemůžu vás nutit.
A ani vaši rodiče ne.
Musíte převzít zodpovědnost a rozhodnout se,
jestli ten potenciál využijete a jak.
Uděláme to takhle.
Odteď nebudu rozhodovat o tom, co se budeme učit.
Rozhodujete vy, dobře?
Fajn, tak povídejte.
Řekněte mi, co se chcete učit.
Může to být cokoliv. Naprosto cokoliv.
Co se chcete učit?
Ou, nic?
Nikdo? Ne?
Výborně.
O to snazší pro mě.
Prostě tady budeme sedět
a nic se neučit.
Jestli chcete, můžeme tohle dělat celý rok.
Co to bylo?
Kdo to udělal?
Nikdo?
Až napočítám do tří, chci, abyste všichni zvedli pero.
Jedna, dva, tři!
Ty. Pojď sem.
Jo, ty vzadu.
Jo, pojď.
-Jak se jmenuješ? -Nico.
I já byl třídní šašek, Nico.
Vždycky mě potrestali.
Dám ti jednu radu.
Nikdy se neměň.
Ano?
Nemusíš se hlásit. Jak se jmenuješ?
-Donovan. -Ano, Donovane?
Já bych se rád dál učil o člunech a lodích.
Výborně. Ještě někdo přemýšlel o člunech ze včerejška?
No, uvědomil jsem si, že lidi někdy umřou
a my s tím nemůžeme nic dělat.
Takový je život.
Páni, jak silné. "Nemůžeme s tím nic dělat."
Takže bychom je měli nechat umřít?
-Ano? -Jmenuju se Lupe.
Ne, ne, nemusíte se hlásit.
Nesouhlasím, že s tím nemůžeme nic udělat.
Myslím, že musíme udělat, co můžeme.
A pro tolik lidí, pro kolik můžeme.
Výborně. Výborně.
Právě jsi řekla to samé,
co řekl jeden z největších filozofů na světě.
Jmenoval se John Stuart Mill.
Možná bys mohla být filozofka.
Kdo je to "filozofka"?
To je někdo, kdo studuje filozofii.
Jedná se o způsob, jak prozkoumávat
nebo mluvit o složitých a hlubokých věcech v životě,
kterým často nerozumíme.
A to nám pomáhá rozpoznat, co je dobré a co ne.
Ale já jsem chtěl vědět, proč člun pluje.
Ano, jistě.
Přemýšleli jste, proč by se člun potopil, kdyby do něj nastoupil ředitel?
Protože je tlusťoch.
Výborně!
Nepřihlásil ses. Super.
Výborně, děkuju.
Nico, proč by se člun kvůli řediteli potopil?
Možná proto, že je moc těžký.
Věděl jsi, že tlustý člověk plave na vodě líp
než svalnatý člověk vážící stejně?
Ne?
Dokáže mi někdo říct, proč to tak je?
Proč?
Je to těžké, ale vím, že to zvládnete.
Zamyslete se nad tím. Myslete, myslete.
Kdo si chce tipnout? Nebo jinak.
Proč když nafouknu balónek,
tak ve vzduchu spadne, ale na vodě pluje?
Pamatujte, že tlustý člověk pluje líp
než svalnatý člověk vážící stejně.
Proč?
Protože jsou různě velcí?
Á, takže jde o velikost. Možná.
Co když vezmu bowlingovou kouli, která je velká jako můj balónek,
a oba je položím na vodu? Co se stane?
Bowlingová koule se potopí. Je těžší.
-A balónek pluje. -Ale jak?
Když jsou stejně velcí?
Takže jde o velikost, nebo o váhu?
Dám vám nápovědu.
Má to spojitost s tím, jak fungují zlomky.
Přesně o tom jsme dnes měli mluvit.
Zlomky, dělení a zbytky.
Pojďme na to.
Vzpomínáte na hru na čluny?
Řekněte mi, co byly zbytky.
Přemýšlejte.
Pasažéři, kteří se nevešli do člunu?
Přesně tak!
Pasažéři, kteří se nevešli do člunu a utopili se.
Výborně!
Jste tak chytří, až si myslím, že mě tu nepotřebujete.
Takže si jdu pro pití...
a vrátím se za 30 minut.
Vsadím se, že než se vrátím, budete znát všechny odpovědi.
Chce někdo něco?
Hned jsem zpátky.
-Svaly jsou těžší než tuk. -Jak to víš?
Moje máma pracuje v řeznictví.
Kilo masa vypadá takhle a kilo sádla takhle.
Možná je v tuku vzduch, a proto pluje.
Takže kdyby vážili stejně, tak by byl ten tlustý větší?
Co to má společného s velikostí,
když velký balónek pluje po vodě a malý kamínek se potopí?
-Protože je v něm vzduch. -Jo.
Ale obří balónek by určitě vážil víc než kamínek.
Takže je to tím.
Tlustý člověk pluje líp, protože má v sobě víc vzduchu.
Stejně jako ředitel Chucho.
Vy musíte být ten nový.
Jsem Arturo. Pan García.
Zdravím, já jsem Sergio.
Všechno v pořádku, Sergio?
Myslím, že ano.
Ty děti vám dávají zabrat, co?
I tak se to dá říct.
Nesmíte před nimi ukázat své slabiny.
Klíčem je ukáznit je hned od začátku.
Musí vědět, kdo má autoritu.
Já si právě myslím, že by to mělo být přesně naopak.
Tak to hodně štěstí.
Děkuju.
Víte, jaká jsou nejsilnější slova, která může učitel říct?
Nevím.
Á, takže víte!
Neměl byste být teď ve třídě a učit?
Raději je nechávám učit.
Pane Juárezi, všechno v pořádku?
Sergio, říkejte mi Sergio.
Neměl byste právě teď být ve své třídě, pane Juárezi?
-Ano, ano. -Takže?
Děti jsou v pořádku.
Nebojte. Vlastně jsou na tom moc dobře.
-Tohle je ten jediný počítač ve škole? -Ano.
-Můžu na chvíli? -Co? Jako teď?
Jde o to, že ty děti jsou úžasné.
Sotva s nimi držím krok.
Myslel bych si, že bývalý středoškolský profesor
je kvalifikovaný na výuku šesté třídy.
Jo, já taky.
Jenže oni... jsou tak rychlí.
Mohl bych na chvilku? No tak, jen na sekundu.
Dost, pane Juárezi! Jdeme, jdeme.
-Tři minutky. -Jdeme.
Omlouvám se, pane řediteli. Daniel nechce přestat plakat.
Co se stalo, chlapče? Máš rád klauny?
Podívej! Klaunský nos.
Čemu se směješ? Jak se jmenuješ?
Hej, vrať se! Počkej.
Dobře, tak co jste se dozvěděli?
Už jste problém vyřešili?
NADNÁŠENÍ=VÁHA/VELIKOST
Myslíme si, že pokud tlustý a svalnatý člověk váží stejně,
tak ten tlustý bude větší,
protože svaly jsou těžší než tuk.
Přesně tak! Výborně!
Co? Co se stalo?
My jsme si byly jisté, že když jsou dvě věci stejně velké,
tak ta lehčí bude plavat líp.
Cha! Oba máte pravdu.
Jak je to možné?
Říká se tomu inverzní proporcionální vztah
a vy jste přišli na jeho dvě části.
To, čemu jsme říkali nadnášení,
je ve skutečnosti hustota.
Kde se hustota rovná hmotnost lomeno objem.
Hmotnost je jiný výraz pro váhu a objem je jiný výraz pro velikost.
Když se zvyšuje hmotnost, zvyšuje se i hustota.
Ale když se zvyšuje objem, hustota klesá.
Chápete?
Španělsky, prosím.
-Pane řediteli, nepřipojíte se k nám? -Co se tady děje?
-Není to super? -Co děláte tady venku?
Byl to váš nápad, nepamatujete?
Udělat z hřiště třídu.
Máte mít hodinu přírodopisu, a pokud se nepletu,
tak máte podle učebního plánu probírat sluneční soustavu.
Ano, takový byl plán. Ale právě teď je zajímá víc fyzika.
-Fyzika? -Jo.
Pokud vím, tak ve srovnávacím testu žádná fyzika není.
Srovnávací test, pane?
Držet se podle osnov toho testu těm dětem nepomůže.
Co ten test vůbec hodnotí?
Učitele.
Napadlo vás to někdy?
Pojď sem.
Co ses dnes naučil ve fyzice?
Em, moc ne.
Chci říct, že chápu reverzní vztah hustoty...
-Inverzně proporcionální. -Jo, ten.
Inverzně proporcionální. Mezi hmotností a objemem.
A jak to mění hustotu.
Ale jak můžou ty velké kovové lodě plout na vodě,
to prostě nechápu.
A ani vy ne.
No, ono... Ono je to hodně těžké.
-Hodně těžké. -Chápu.
Tak kdo má větší hustotu?
Vy, nebo pan ředitel?
Em, jsem si jistý,
že má pan ředitel mnohem, mnohem menší hustotu.
Rád si zahráváte, co?
Ne vůbec ne.
Chci říct, že i když má mnohem větší hmotnost a mnohem větší objem,
abychom zjistili, kdo má větší hustotu, museli byste nás změřit.
Jak byste to udělali?
Pokud je hmotnost váha, nemůžeme vás prostě zvážit?
Ano, to mohli. Ale co objem?
Délka krát šířka krát výška.
Délka krát šířka krát výška, výborně.
To platí u pravidelného objektu, jako je krychle.
Ale co nepravidelný objekt, jako je člověk?
Co je šířka pana ředitele? Tohle...
nebo tohle?
Přemýšlejte. Jste hrozně, hrozně blízko.
Pojďte. Do toho.
Odpověď máte přímo před sebou.
Ou, Palomo.
Viděl jsem v tvém sešitě, že znáš všechny odpovědi.
Proč ses o ně nepodělila se spolužáky?
Podívej, jsi opravdu šikovná v...
Letecká inženýrka.
Prosím?
Řekl jste Lupe, že by mohla být filozofka.
Myslíte, že bych mohla být letecká inženýrka?
Chceš navrhovat vesmírné lodě?
No, několik astronautů nejdřív pracovalo jako letečtí inženýři.
Páni.
Astronautka?
Tak fajn.
To máme před sebou spoustu práce.
Palomo,
kdyby ses zkusila trochu podělit se svými spolužáky,
mohla bys nás hodně naučit.
Co říkáš? Zkusíš to?
Proč jdeme na druhou stranu?
-Můžu nějak pomoct? -Em...
Máte nějaké filozofické knížky?
Filozofické?
O filozofech.
O filozofech?
-Co třeba John Stuart Mill? -Kdo?
-John Stuart Mill. -To jsou už vysokoškolská témata.
Nevím, proč chceš ve svém věku číst takové věci.
Jo. No, děkuju.
Je to, co jsi chtěla?
Co to máš?
Vědělas, že pomocí toho můžeš pálit věci sluncem?
-Jo, věděla. -To ví každý, že jo?
To je páreček. Šprtka a grázl.
Trhněte si.
-Dobré odpoledne, řediteli. -Dobré odpoledne, pane Garcío.
Ten nový, pan Juárez.
-Co o něm víte? -No...
Prošel jsem jeho hodnocení, doporučení, jako obvykle.
-To je všechno? -Ano.
To je zajímavé,
protože...
jsem zavolal na pár míst...
Kde jsi byl? Měla jsem strach.
Asi jsem byl dnes nějaký pomalejší.
Za co to bylo?
Jen že jsem měla dobrý den.
Tak jdeme.
Plave to!
Fajn, vyhráls.
Ale proč to podle tebe plave?
Pane Juárezi, doufám, že nevadí.
Ne, ne. Pojďte.
Pojďte dál, prosím.
-Jak se máte? Tudy. -Tudy.
Podívejte, než to zajde dál,
potřebuju přesně vědět, co tu plánujete dělat.
Takže není pravda, že nikoho nezajímá, co se tady děje.
Je moje povinnost postarat se o mé děti.
"Mé děti"?
Poslyšte.
Mluvil jsem s vaší bývalou školou.
Řekli mi o tom incidentu, který se stal.
Měl jsemepizodu před studenty.
Řekněme takovou existenční krizi.
Jsem v pořádku.
Ještě něco chcete vědět?
Ne, nic.
Jen se snažím pochopit, co se tady snažíte dělat.
Jakou používáte metodu.
Ne, já...
Ne, nemám žádnou metodu.
Nerozumím tomu.
Můžu vám nabídnout pivo?
-Ne, jen jsem... -Ne, pojďte. Zvu vás ke mně domů.
Lásko, máme návštěvu.
-Dobré odpoledne. -Zdravím.
To je moje manželka, Laura. A to je můj šéf.
Myslela jsem, že jsem já šéfka.
Moc mě těší.
Jsem Chucho.
A tohle je naše malé překvapení.
Občas je trochu impertinentní.
Ano, už jsem si všiml.
Jdu dát to malé spát. Buďte tu jako doma.
-Děkuju. -Omluvte mě.
Ptal jste se mě, proč jsem tady.
"Základní škola Josého Urbina Lópeze
získává dotaci na počítačovou učebnu."
Je to staré osm měsíců.
Prostředky údajně už uvolnili.
Ano, prostředky uvolnili, ale k nám se nedostaly.
-Víte, jak to chodí. -Jo.
"Zítra dorazí, zítra. Netlačte."
No, v Matamorosu netlačíte, pokud víte, co je pro vás dobré.
Ano, jistě.
Proč jste tím tak posedlý?
My jsme vyrůstali bez počítačových učeben a žijeme.
Máte mobil, na kterém je internet?
Ano, proč?
Půjčíte mi ho? Chci vám něco ukázat.
Mimochodem,
mám ve třídě dívku, Palomu Noyolovou.
-Co o ní víte? -Moc ne.
Tichá, moc se nezapojuje.
-To je všechno? -Ano. Proč?
-Tohle je poslední. -Tak jo.
Osmnáct kil železa za 55 centů za kilo.
Tři kila hliníku za 11 pesos za kilo.
Čtyři kila bronzu za dvě 75.
A tři kila mědi za 26 pesos.
To je celkem 105 pesos.
Pojďme.
Dal ti míň.
Co to říkáš?
Ošidil tě, tati.
Promiňte? Spočítal jste to špatně.
Mělo by to být 131 pesos 90.
Po zaokrouhlení 132 pesos.
-Mohl byste to přepočítat? -Jasně.
Jo. Máš pravdu. Je to 131 pesos 90.
Omlouvám se. Asi jsem něco špatně zmáčkl.
Nico!
Co se ti stalo?
Nepřišels domů k Nachovi.
Promiň, já...
Kde máš batoh?
Je uvnitř.
Musíš myslet, Nico!
To je dobrý.
-Budu v pohodě. -Určitě?
Co tu děláš?
Tahle věc je tady, co si pamatuju, a jen hnije.
Myslíš, že to dokážeš opravit?
Možná.
Ve škole jsme se učili o nadnášení na vodě.
Na vodě? Vážně?
A jak to chceš na ní udržet?
Nejdřív musím zabránit, aby dovnitř tekla voda.
-To je jasný. -Ne, myslel jsem...
Musím utěsnit díry, protože když se tam dostane voda...
Co?
Možná... Možná to je ono.
I když není člun utěsněný jako balónek,
nějak využívá vzduch v prostoru
a člun má tak menší hustotu než voda!
Jo, to by mohlo být ono!
To se podívejme.
Úplný vědec.
Co?
Myslíš, že můžu zůstat ve škole ještě o něco dýl?
Kámo, tak to nevím.
-Promluvím s Nachem, jo? -Dobře.
Dětem je umožněno dělat to, co chtějí.
Není to o tom vodit je za ručičku.
Učitel zahájí proces,
ustoupí stranou a pak jen obdivuje výsledek.
O tom to celé je.
Chcete mi říct, že celá ta vaše metoda je založená
na videu z YouTube?
Ano, víceméně.
Takže jste si řekl: "K čertu s osnovami?"
Ano, víceméně.
Chci říct, že nakonec probereme všechno.
Až budou chtít. Musí to být jejich nápad.
I když po tom, co jsem dnes viděl,
si ani nejsem jistý, že mě potřebují.
Víte, kdyby měli počítače,
všechno by se naučili sami.
Ach můj bože.
Tady.
Učil jste taky někdy?
Ano, je to jeden z požadavků na ředitele.
Takže si pamatujete, proč jste se rozhodl být učitelem, hm?
To bylo dávno.
Jak se ten učitel jmenoval?
Profesor Carmona.
Můj se jmenoval profesor Chávez.
Profesor Juan Antonio Chávez.
Řekl mi, že můžu změnit svět,
a já mu věřil.
Pamatuju si, jak jsem ho v den mojí maturity před všemi objal.
Když jsem začal učit, i mě děti objímaly.
Ale postupem času jich bylo míň a míň.
Až ten poslední rok nepřišel nikdo.
Děti se změnily.
Ne.
Děti budou vždycky děti.
Svět se změnil, pane Juárezi.
Ano. Ale my ne.
Ve školství se za posledních 100 let nic nezměnilo.
Nic. Od školního zvonku až po uniformy.
"Buď zticha. Stůj v řadě. Přihlas se."
Trénujeme ty děti, aby byly kolečky ve stroji,
jehož jediným smyslem je běžet kvůli sobě samotnému.
A když je pak rozkouše a vyplivne,
tak kvůli tomu, že nedodržovaly pravidla naší malé hry.
Ale tyhle děti jsou mnohem chytřejší.
Dobře vědí, že je ten stroj zastaralý.
Tak se odpojují, odchází...
a my je ztrácíme.
Ptal jste se mě, proč jsem přišel.
Už nechci ztratit žádné dítě.
Ani jedno.
Nejste trochu starý, abyste byl takový idealista?
Jsem trochu starý, abych byl novopečený táta.
-Dobrá, pane Juárezi... -Sergio, jen Sergio.
Říkejte mi Sergio.
Dobře, Sergio.
Dám vám šanci.
Tak ji neprojeďte.
Vlastně...
můžu ještě malou laskavost?
Už je to. Vlez tam.
Mami, už je čas vstávat.
Co se děje? No tak. Pomoz mi trochu.
Dobrý večer.
Snídaně je na stole a káva je hotová.
Děkuju.
Fajn, šup do vody.
Ne, ne! Co to děláš? Nesundala sis trenýrky.
Hej.
Vylez, vylez.
Teď tam vlez zpátky.
Kolik to bylo?
-Sedm centimetrů. -Jo!
Další, další!
Počkat, rozmyslel jsem si to!
Fajn, jsem tady.
Prý "malá laskavost".
-Pamatujte, je to pro děti. -Pro děti!
Pro děti! Je to pro děti!
Pro děti!
Už jdu! Už jdu!
-Deset centimetrů. -Deset centimetrů!
Sergio je hustší!
Můžeme postavit ohřívač vody, troubu...
Mám nápad. Podívejte!
-Vyhrajeme! -No jasně!
Ahoj. Můžu ti nějak pomoci?
Máte nějaké knížky o filozofii?
Jistě.
Zajímá tě nějaká konkrétní oblast?
Metafyzika? Ontologie? Epistemologie?
Morálka? Logika? Estetika?
Marlene, pomoz mi, prosím.
Tady jsou.
-Tohle to nikdy nedělá. -Prašti do toho!
Promiň.
Tady.
Nic z toho se nedá použít. Vezmi si, co chceš.
Jen opatrně, ať se nepořežeš. Hodně štěstí.
Věříme, že kvůli gravitaci padáme,
ale jako padání nám to jen připadá.
Ve skutečnosti jsme tažení k Zemi,
protože její hmotnost je ve srovnání s námi obrovská.
Ze stejného důvodu přitahuje Slunce Zemi.
Jestli Slunce přitahuje Zemi, proč se s tím Sluncem nesrazíme?
Protože oběžná dráha je přesný bod, kde se planeta nachází
mezi padáním k něčemu a vzdalování se od něčeho.
Takže celý vesmír, my všichni a všechno kolem
celou dobu padáme do vesmíru?
-Jo, tak nějak. -Hustý!
-Pozor, kam s tím míříte! -Pardon.
Dobře.
Takže všichni víte, že lupa může spálit věci.
Tohle je nezostřené světlo odrážející se na mojí ruce.
Ale co se stane, když ho zaostříme?
Tadá!
Doufám, že se vám líbil náš Sluneční paprsek smrti!
A jestli se vám to líbilo, počkejte, až uvidíte tohle.
Sledujte, co to udělá s lahví benzínu.
Otáčíme!
A teď obíháme! Chci vidět otáčení!
Otáčíme!
A teď obíháme!
ZŠ JOSÉHO URBINA ZÍSKALA DOTACE NA POČÍTAČOVOU UČEBNU
Co tak brzy, Nico?
V pořádku?
Tak fajn, povídej.
Řekl jste, že se vás můžeme zeptat na cokoliv. Je to tak?
Ano.
A že žádná otázka není moc divná, abysme se na ni zeptali.
Správně.
Dobře. Takže tady je moje otázka.
Do mě.
Jak přimět holku, aby mě měla ráda?
-Vidíte? -Ne, ne!
Ne, je to dobrá otázka.
A taky důležitá otázka.
No vážně, ale...
jako u všech velkých otázek, ani tahle nemá jednu odpověď.
Sakra.
Protože neexistuje jen jeden druh dívek.
O jaké dívce mluvíme?
O to právě jde.
Ona je tak chytrá a já jsem tak hloupý.
Hej, hej.
To neříkej.
Když na ni chci udělat dojem, řeknu nějakou blbost.
-V tom je ten problém. -V čem?
Že se na ni snažíš udělat dojem. Předvádíš se, jaký jsi frajer.
Na některé ženy to funguje, ale...
ty nemáš zájem jen tak o nějakou, že?
No vidíš.
Takové dívce musíš ukázat,
jak je skvělá ona a ne ty.
Podporuj ji. Povzbuzuj ji.
Protože ona to někam dotáhne.
Obzvlášť někdo jako Paloma.
-Jak to... -Bylo to očividné.
Podívej.
Tohle jsem přinesl a chtěl jí to dát,
ale možná bude lepší, když jí to dáš ty.
Řekni: "Když jsem to uviděl, vzpomněl jsem si na tebe."
Jak tohle všechno víte?
Pamatuješ si, jak jsem říkal, že se učíme z vlastních chyb?
Já jsem jich udělal hodně.
Schovej si to, ať to neztratíš.
Ne!
Promiňte. Mám tam nějaké důležité věci.
Ukaž mi ten batoh, Nico.
Jsou v něm jen věci o školy a dárek pro bráchu.
-Nic víc. -Nico!
-Ne, ne, ne. -Nico, dej mi to.
Prosím, nikdy ho neotvíráme.
Dej mi ten batoh.
Jestli to zjistí, tak mě zabijou.
Já vás prosím, neotvírejte ho.
Dej mi ho, Nico.
Prosím.
Co?
Když ho otevřu,
najdu v něm něco, co by dvanáctiletý kluk neměl mít?
Obzvlášť ne ve škole?
To nevím.
Možná.
Nico, jestli něco takového najdu,
nebudu mít jinou možnost, než to nahlásit,
a pak se to pro tebe všechno zkomplikuje.
Takže co uděláte?
To budeš muset říct ty mně.
Dobré ráno.
Našel jsem odpovědi na vaše otázky.
Jsou vepředu s vašimi jmény.
Nico, vím, že jsi nejdřív musel hodně dohánět,
ale ze všech mých žáků jsi udělal největší pokrok.
Na začátku roku jsem říkal, že musíte vzít svůj život do svých rukou.
Musíš se rozhodnout, jakým směrem chceš, aby se tvůj život vydal.
Chceš, aby se vydal tímhle směrem?
Nebo tímhle?
Obojí mít nemůžeš.
Skoro včas.
Alespoň děláte pokroky.
Dneska nás čeká taneční vystoupení Rosity.
Určitě bude fantastické.
Ale než začneme, je čas si zahrát hru.
Dávejte pozor.
Kdysi žil jeden slavný matematik jménem
Carl Friedrich Gauss.
V roce 1777, když byl ještě dítě,
chtěl jeho učitel zaměstnat celou třídu,
tak jim zadal úkol sečíst všechna čísla od jedné do sta.
Mělo jim to zabrat hodiny
ale Gaus odpověděl okamžitě.
Může mi někdo říct, jak to udělal?
Tým číslo dva? Palomo?
Je to...
Pět tisíc padesát?
Jak jsi to udělala?
No, začala jsem sčítat 100 plus jedna je 101.
Devadesát devět plus dva je 101.
Devadesát osm plus tři je 101.
Celkem je to 50 párů po sto jedné.
Tým dva dostává bod.
Potřebuju nahlásit incident.
-Skončili jsme? -Vypadá to tak.
Co se stalo?
Jeden žák možná přinesl do školy kontraband.
"Možná přinesl"?
Ano, nejsem si úplně jistý.
A kdo je ten viník?
Já.
Prosím?
Ano. Možná jsem měl toho žáka nahlásit.
Vždyť to právě teď děláte, ne?
Ano.
Ne.
Ne, protože teď nahlašuju sám sebe.
Za coM
Protože jsem nenahlásil něco, co jsem možná nahlásit měl.
Rozhodl jsem se do toho batohu nepodívat.
Dobře. Tak kdo je ten žák?
Ne, to vám nemůžu říct.
Technicky vzato k žádnému porušení pravidel nedošlo.
A chci mu dát ještě šanci.
Jen nevím, jestli jsem udělal správně.
Zní to spíš jako přiznání než nahlášení.
Neudělal jsem to jen pro něho. Nebo pro ni.
Jde o to, že se celá třída zapojuje.
Ta metoda funguje.
Jestli teď toho žáka nahlásím, můžu ztratit důvěru všech.
Všechno by to zničilo a já o ně nechci přijít.
A co s tím mám já dělat?
Říct mi, že jsem udělal správně?
Sergio,
udělal jste jedině to,
že jste mě pořádně zmátl.
Můžu tě doprovodit?
Nebydlíš náhodou na pláži?
Jo, ale dneska to beru oklikou.
Navíc se mnou budeš mnohem víc v bezpečí.
Jak chceš.
Můžeš si postavit vlastní raketu
a vyzkoušet komoru s nulovou gravitací.
A hele, je tam i simulace neúspěšného startu,
kdy musíš znovu získat kontrolu.
A víš co?
Ze tří studentů se stali opravdoví astronauti.
-Sergio mi to říkal. -Počkej.
Dal ti to Sergio?
Chceš něco vidět?
-Je ti dobře, tati? -Jo, nedělej si starosti.
Jen jsem dneska trochu utahaný.
-Kdo je to? -Dobrý den. Jsem Nico.
Děláme spolu na vědeckém projektu.
Odnesu si tašku dovnitř. Hned jsem zpátky.
Jak se máte?
Dobře.
Pojď.
-Promiň za ten smrad. -Jaký smrad?
Tady.
Kde jsi to vzala?
Já... našla jsem to.
-Páni. -Ještě jsi nic neviděl.
Tady.
-Co je to? -Moje trojnožka.
Nemusí být na to noc?
Podívej.
-Kam? -Tam.
Na horizontu.
Co to je?
SpaceX. Odpalovací rampa v Boca Chica v Texasu.
Brzy odtamtud budou vypouštět největší rakety na světě.
A my je můžeme sledovat odsud.
Už usnuli.
Co to čteš?
O morálních dilematech.
Hodně z toho nerozumím, ale je to moc zajímavé.
Třeba...
si představ, že jsi kapitán potápějící se lodě
Máš 30 pasažérů, ale do záchranného člunu se vejde jen 15.
Jak se rozhodneš, koho zachránit a proč?
-Do jakého je to předmětu? -To není do školy.
Půjčila jsem si to z univerzity. Pro mě.
Počkat, co?
Mají úžasnou knihovnu. Měla bys ji vidět.
Myslela jsem, že bych chtěla studovat filozofii,
ale když vidím všechny ty knížky, tak nevím.
Ale chci být profesorka, to určitě.
Filozofie?
Profesorka?
Zlato...
ty ani nepůjdeš příští rok zpátky do školy.
Musím pracovat. Kdo se postará o tvého bratříčka, hm?
Jestli to pro tebe tolik znamená a opravdu to chceš,
tak se určitě můžeš potom vrátit. Až bude ve školce.
Pojďme, Palomo.
Tady jste. Dnes máme speciální prezentaci.
Vaše třída jde jako první. V devět hodin v počítačové učebně.
Dobře.
Okres sem poslal technika.
Ukáže dětem nějaký základní koncept.
Vysvětlí jim, jak počítač funguje.
-Vážně? -Ano, teď to chystá.
Ale co se stalo?
Byl jsem neoblomný. Tlačil jsem.
Nejradši bych vám dal pusu.
Prosím, ne.
Nečistil jsem si zuby.
Uvidíme se tam.
Nico!
-Jak to šlo? -Myslím, že dobře.
-Co je to? -Malý dárek.
Říkejme tomu vánoční bonus.
Na testy si nepotrpím. Obzvlášť ne na zkušební.
Vidíte ten datum?
Co? 2012? Ale to je letošní.
Není to zkušební test. Je to ten naostro.
-Kde jste ho vzal? -Je všude.
Jen musíte vědět, kde hledat.
Děkuju, ale...
ne.
Je to v pořádku. Jedeme v tom všichni.
Když je připravíte s tímhle, můžete si dál dělat to svoje
a ostatním učitelům nebudou tolik vadit ty vaše malé experimenty.
Díky, ale... se mnou nepočítejte.
Jde o to, že jsme hodnocení jako celek.
Když se vašim žákům nezadaří, stáhnete nás s sebou.
Takže do toho musíte jít.
-A co děti? -Ty nebudou nic tušit.
Když uspějí, projdou. Když neuspějí, projdou.
Tak to bylo vždycky.
Jediný rozdíl je v tom, jestli dostaneme bonus nebo ne.
Ne, ne. Jediný rozdíl je v tom,
jestli je naučíme podvádět nebo ne.
V tom je rozdíl.
Notebooky? Ještě lepší, že?
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
Věříme, že jsou počítače nezbytnou součástí dnešní ekonomiky...
-Em, proto vedení města Matamoros... -Jo, jo. Pojďme k věci.
Dobře.
Tohle je CPU, centrální procesorová jednotka.
Je to mozek počítače.
Na CPU jsou uložena data a provádí operace,
díky kterým počítač funguje.
Věděli jste, že počítač dokáže zpracovat
až čtyři miliony příkazů za sekundu?
Hej!
-Co to děláte, učiteli? -Pardon?
Předpokládám, že tohle jste dal dceři vy.
Vy musíte být táta Palomy.
Tisíc dvě sta dolarů.
-Tolik nevydělám ani za rok. -Ne, em...
nabízí stipendia. Škola by ji doporučila.
Paloma má slušnou šanci.
Můžeme zorganizovat sbírku na cestovní náklady.
-Jsem si jistý, že... -Hele, učiteli,
možná jsem chudý.
Celý život se hrabu ve smetí,
ale nejsem žebrák.
Ne, ne, tak jsem to nemyslel.
Podívejte,
vím, že se vám to může zdát jako velké náklady
ale Paloma není obyčejná žačka.
-Může získat stipendium. -A co potom?
Až pojede na ten "vesmírný tábor", uvidí tam všechny ty šílené věci
a pak se vrátí sem do reality?
Víte...
Vystřelujete ty děti jako rakety do vesmíru
a do hlav jim cpete všechny ty nápady.
Ale když pak odejdou z vaší třídy a vrátí se do skutečného světa,
když se zřítí zpátky na zem, kde budete pak?
Budete je tady chytat a říkat jim, aby to zkoušeli dál?
Tak to není.
Budete cpát ty svoje nápady zase do jiných hlav.
Budete jim připomínat, co nemůžou mít.
Čím nikdy nemůžou být.
Tati?
Prosím, učiteli,
nedělejte to mojí dceři.
Pojď, Palomo.
-Promiňte, ale nemůžete jít dovnitř. -Omlouvám se.
-Vím, že máte práci. -Snažila jsem se ho zastavit.
-Nechci vás rušit, ale... -Kdo jste?
Jsem Sergio Juárez Correa.
Učím na základní škole Josého Urbina Lópeze.
Chtěl jsem s vámi mluvit o...
o té situaci s...
s našimi počítači.
V pořádku, Martho.
Tady na radnici si vždy uděláme čas na vojáky z první linie.
-Zajímavá volba slov. -Pardon?
Vojáci. První linie.
Jako kdybych bojoval ve válce s nepřítelem.
Ale ne. Já...
trávím celý den...
s dětmi.
Povězte mi,
jak vám můžu pomoci?
Nacho se dnes na tebe ptal.
Prý kdy ten fešák začne.
Když teď končí škola, chce ti ukázat, jak to chodí.
Co je?
Vidíš to támhle?
Tam, kde končí oceán
a začíná obloha?
Víš o tom, že technicky vzato
právě teď stojíme ve vesmíru?
Cože?
Jo, sahá až sem.
To, co považujeme za oblohu, je jenom vrstva plynu.
Nezdá se, že by tam něco bylo. Vypadá to prázdně.
Ale ve skutečnosti to má hmotnost.
Jako váhu.
A pořád je to tažené k Zemi.
Je to tam uvíznuté.
Jako my tady.
-Hele, já pro Nacha pracovat nebudu. -To vážně?
Vždyť školu nesnášíš. Co se stalo?
Nevím. Prostě mě baví.
Je tam učitel, který...
který dělá věci jinak.
Myslím si, že bych s ním mohl být chytrý.
A pak je tam jedna holka...
Á! Už to z tebe leze.
Jsi náš malý Don Juan!
Poslyš...
Kdybys mohl dělat něco jiného, nebyl bych proti.
Ale jakmile s Nachem jednou začneš, tak už neskončíš.
Ale já s ním ještě nezačal.
Že?
Hej, nechcete svézt?
Užíval jsem si procházku, ale proč ne.
-Auto v servisu? -Jo.
Navždy.
Vyměnil jsem ho za něco užitečnějšího.
Je to, co si myslím?
Teď uvidíte, co dokážou.
-Ale tohle jste vážně nemusel dělat. -Musel jsem.
-Omlouvám se. Vážně jsem myslel... -Dobrý. Já vím.
Naopak si cením vaší snahy.
Manželka se nezlobila?
-Vy jste ženatý? -Ne.
To je dobře, protože...
nějakou dobu asi budu bydlet u vás.
Jeho přístup je neortodoxní, ale jeho výsledky jsou působivé.
Ano, to jistě.
Máme hosty. Čemu vděčíme za tu poctu?
Předpokládám, že se znáte.
Co to děláte?
Meditujeme.
Vedli jsme diskuzi a začalo to být dost intenzivní,
takže jsme si udělali chvilku na vychladnutí.
Mě si nevšímejte. Prosím, pokračujte.
Jen jsem se přišel podívat.
O čem jste diskutovali?
Diskutovali jsme o... etice.
O etice?
To není předmět, který bychom znali.
Podle učebního plánu... dvacátého března...
byste se měli připravovat na srovnávací test.
Ano, ale Lupita se začala zajímat o filozofii.
O filozofii?
Dělila se s třídou o věci, které se dozvěděla.
V loňském roce, v pátém ročníku,
patřily výsledky testu této třídy k nejhorším v celé zemi.
Divím se, že máte čas na cokoliv jiného, než je příprava na zkoušku.
Jak už jsem zmínil,
někdo řekl Lupitě, že je moc malá na to,
aby četla o filozofii,
tak jsme zkoušeli, jestli nám může zodpovědět nějaké těžké otázky.
Například?
Chtěla jsem vědět, co by řekl John Stuart Mill na potrat.
Na potrat?
-A co by podle tebe řekl? -No...
pokud chceme co největší dobro pro co největší počet lidí...
Myslím si, že když máte problém zaplatit nájem a jídlo,
tak je lepší dítě na svět nepřivést, protože by jen trpělo.
A to by přineslo utrpení i pro ostatní.
Takže ano.
Jsou případy, kdy může být potrat správná věc.
Můj bože.
A jaký máš pocit z tohoto závěru?
No, myslím na moje vlastní sourozence.
Občas je s nimi hodně práce,
ale taky se mi nelíbí představa, že by se nenarodili.
Nevím.
Je to složité.
Ale v pohodě.
Všichni jsme se shodli, že jsou kondomy jasným řešením.
-Kondomy?! -No, ne všichni souhlasí.
Vlastně jsme o tom dost debatovali, že?
A podle Stuarta Milla může být něco dobré nebo špatné
v závislosti na situaci.
Existuje něco, co by podle něho
bylo neetické za všech okolností?
Něco, co ublíží hodně lidem pro dobro pár.
Například?
Jako když někdo ukradne něco, co má být pro všechny?
Výborně, Nico. Takže něco jako...
korupce?
Vzhledem k tomu, že máte čas v hodině probírat tak pokročilá témata,
musíte mít znalosti šesté třídy perfektně zvládnuté.
Třeba ty, řekni mi,
jaká je druhá odmocnina z 256?
Ale co to má dokázat?
Ne? S kým Mexiko válčilo v roce 1846?
To jsme ještě neprobírali. On je...
Vysvětli mi Darwinovu evoluční teorii.
Počkat...
Jak jsem předpokládal.
Tento chlapec postrádá základní znalosti očekávané u šesťáka.
Pane Juárezi, je definicí...
nevzdělance.
Ne, ne, počkejte. Hej, Nico!
A také nevychovance.
Co to s vámi je? Co to děláte?
Mně říkejte, co chcete, ale s dětmi takhle nemluvte.
Druhá odmocnina z 256 je 16.
Mexiko válčilo v roce 1846 se Spojenými státy.
V Darwinově evoluční teorii jde o přežití nejsilnějšího.
Děkuji, pane Juárezi. Přijďte za mnou do ředitelny.
Přemýšlela jsem nad tou hrou z prvního dne, vzpomínáte?
S čluny a pasažéry.
Má to jasné řešení.
Nemělo by se prodávat víc lístků, než kolik je míst v záchranných člunech.
Počkejte, Sergio.
Vsadím se, že od těch hajzlů bere úplatky!
Počkejte, Sergio!
Říkal jsem nekopat do vosího hnízda a co jste udělal?
Potraty? Kondomy? Korupce?!
Nemůžu chtít po mých žácích, aby se nebojácně učili,
dělali, co je potřeba, a šli tam, kam je to zavede.
A pak co?!
Mám před nimi někomu lézt do zadku?
Přemýšlejte nad tím v širším kontextu.
Důležité je, že zůstanete jejich učitelem.
No a co, že vlezete do pár zadků.
To vážně?
Pane řediteli? Já čekám.
Hned jsme tam, pane.
Á, pan Juárez.
Velmi mě znepokojila řada stížností,
že vaše děti nejsou připravené na srovnávací test.
Ale ani ve snu by mě nenapadlo, že je situace takto vážná.
Tímto vás suspenduji na dva týdny.
Co?!
Vrátíte se, až bude vaše třída připravená na test,
který vy tak znevažujete.
Podívejte...
Máte pravdu. Nepopírám to.
Podle mě je ten test k ničemu,
ale netrestejte ty děti.
Dobře, udělám to. Ano, připravím je.
Další dva týdny se budeme jen připravovat na srovnávací test.
Ale prosím, nesuspendujte mě.
Přivést sem někoho jiného, aby je připravil, je hloupost.
Poděkujte řediteli, že jde jen o suspendování
a ne rovnou výpověď.
I když upřímně začínám nad svým rozhodnutím uvažovat.
Ne, to nebude nutné.
Nebude to nutné.
Chcete ještě něco dodat?
Ne.
Hezký den, páni učitelé.
Tohle je šílené, Chucho.
Věděl jste o tom, že v mojí třídě v téhle škole
je dívka, u které jsem si jistý, že je génius?
Jediné, co jste o ní věděl, než jsem přišel,
bylo "že by se mohla víc zapojovat".
Vážně?
Kolik dětí v téhle zemi by mohlo být stejných jako ona.
Ale dokud budeme tolerovat tuto ignoranci, tak to nezjistíme.
Promiňte, Sergio.
-Mám svázané ruce. -Jistě, jistě.
Berte to jako dovolenou.
Užijte si dítě a ženu.
Jsi v pohodě?
Víš, ty nejsi hloupý.
Ani nevzdělaný, nebo jak ti ten chlap řekl.
No vážně.
Vždycky vymyslíš ty nejchytřejší věci a rychle.
To bych nedokázala.
Tady máme fešáka!
Chepe říkal, že jsi zmatený z toho, pro koho pracuješ.
Nemohl jsem tomu uvěřit. Musel jsem to vidět na vlastní oči.
Tak co? Pracuješ pro mě, nebo ne?
Teď mi došlo, že jsi zmatený,
protože jsme tě nikdy pořádně nepřivítali do rodiny.
Nezažil jsi pořádný zasvěcení.
Kdo je tohle?
Nikdo, jenom kamarádka.
Běž domů.
-Počkej, kotě. -Hej!
-Co se děje? -Jsi panna?
-Co?! -Nacho, ne!
-Ujde. -Vždyť je to ještě děcko!
Hej!
Hele, jak si brácha hraje na drsňáka!
Jsou to ještě děcka.
-Počkej, Nico! -Hej! Co to děláte?
Lupe. Lupe!
Jsi v pořádku?
Jsou tvoji sourozenci v pořádku?
Jsi v pořádku?
Palomo, jsi v pořádku?
Nico...
Carlos snědl 3/8 pizzy,
zatímco Ricardo snědl 1/4 té stejné pizzy.
Kolik pizzy Carlos a Ricardo snědli?
Ví to někdo?
Zdravím, Lauro.
Jaké překvapení.
Možná ho dokážete dostat z postele.
S dovolením.
Můžeme si na chvíli promluvit?
Sergio, zítra je ten test.
To znamená, že vaše suspendování končí.
Máme málo lidí. Pomoc by se hodila.
Vůbec jste se neozval.
Potřebuju vědět, jestli se vrátíte.
S tím, co se stalo, jsem nemohl nic udělat.
Víte, že jsem byl proti.
Sergio, otevřete!
Nikam nejdu. Zůstanu u vás v domě.
Budu jíst vaše jídlo, používat váš záchod.
Co bude potřeba, dokud nevyjdete ven.
Sergio...
nemůžete v tom ty děti nechat.
Už tak jsou traumatizované.
Možná je to nejlepší způsob, jak je připravit na budoucnost.
-Zdravím. Jak se máte? -Běžte.
Vážně?
To je všechno? Tak snadno to vzdáte?
Ano. Proč ne?
Nechcete skončit, co jste začal?
Sergio...
Sám jste viděl, že jste měl úspěch.
Víte, v čem jsem uspěl?
Uspěl jsem v tom, že... zabili... jednoho z mých...
Podívejte...
jestli nechcete, vracet se nemusíte.
Výborně. Tak proč jste tady?
Kvůli dětem.
Chci své děti zpátky.
Přestaly chodit do školy?
Chci, aby udělaly srovnávací test.
Ten pitomý test.
Chucho...
jak jsem řekl...
zklamal jsem.
Zklamal jsem je.
Nica.
Myslel jsem...
Myslel jsem, že to dělám správně.
No vážně, ale...
měl jsem zkontrolovat ten batoh.
Ne, jestli se vrátím, tak na to doplatí.
Znovu.
-Omlouvám se. -Počkejte, Sergio.
Opravdu si myslím, že jste s nimi byl na pokraji něčeho velkého.
Sám jsem to viděl.
Nikdy jsem neviděl děti tak reagovat. Nikdy.
Nebo udělat takový pokrok za tak krátkou dobu.
Ale všem je ukradené, co si o té metodě myslíme.
Nikoho to nezajímá, dokud neukážeme měřitelné výsledky.
K tomu je ten test.
Řekl jste to sám. Paloma je možná génius.
Ale jak to budeme vědět?
Paloma přestala chodit?
Dobré odpoledne.
Palomo?
Co tady děláte?
Ředitel říkal, že mě nechá na pokoji, když...
tě přesvědčím, aby ses vrátila do školy.
Vy se nevrátíte?
Nevím, jestli můžu.
Proč ne?
Možná měl tvůj táta pravdu.
Možná jsem udělal víc škody než dobra.
Nemůžu se vrátit.
Musím se o něho starat. Je nemocný.
Moc mě to mrzí, Palomo.
Moc mě to mrzí.
Ale můj táta neměl pravdu.
Řekl jste nám, že máme potenciál, jako každé jiné dítě.
Ale to, co jsme před vámi neměli, byla víra.
Že ho můžeme naplnit.
Nedovolila jsem si představovat věci jako ve vašich hodinách.
Kým bych mohla být a čím.
To je něco, co teď mám.
A neměla bych to, kdyby nebylo vás.
Nikdy...
nikdy na to nezapomenu.
Ale věřit někdy nestačí.
Občas...
realita je realita.
Rozhlédněte se kolem.
Tohle je moje realita.
Neuniknu jí.
A lidi jako já...
jako Nico...
my neunikneme.
Rozumím.
Pane Juárezi.
Pane Noyolo.
Paloma už tohle nepotřebuje.
Měl byste si to vzít. Tady by se to mohlo zničit.
Ale... co je to?
Půjčila si to ze školy. Na nějaký vědecký projekt.
Ne, škola by si něco takového nemohla dovolit.
Ona si to nepůjčila.
Ona to vyrobila.
Cože?
To není možné.
Není všechno nemožné, dokud se to neudělá?
Paloma je výjimečné děvče, pane Noyolo.
Nevím, jestli víte, jak moc výjimečná.
To neříkejte, učiteli.
Tohle je její.
Je to její.
Můžeme zastavit ještě někde?
Palomo?
Měl bys odpočívat, tati.
Pojď si sednout sem za mnou.
Cítíš se dobře?
Všechno bude dobré.
Na tom vašem seznamu... jsou telefonní čísla?
Pane učiteli?
No podívejme!
Támhle.
Sedněte si, kde chcete.
Honem, všichni.
-Pojďte, už jdete pozdě! -Už běžím!
Jak to vypadá?
Už jenom pár.
Hele.
Co s ním je?
Kvůli hlášeným nesrovnalostem
se rozhodli letošní zkoušku změnit.
Možná jim tam volala spousta znepokojených občanů.
Alespoň to bude vyrovnané.
Co?
Dobře, všichni na svoje místa.
Nesahat na materiály před sebou, dokud test nezačne.
Dobře, všichni tiše, prosím.
Budeme začínat.
Poslouchejte mě, v rychlosti.
Tahle zkouška má zjistit, kolik toho víte. Dobře?
Možná jsem vás letos nenaučil všechno potřebné.
Ale naučili jste se myslet.
Možná narazíte na něco, co nepoznáte,
ale není tam nic, co byste nedokázali vyřešit.
Dobře?
Chápete?
Vlastně...
je tady jedna věc, kterou chci, abyste před testem věděli.
Vy všichni jste mě tolik naučili.
A jsem tak moc pyšný na každého jednoho z vás.
Tak jo, pojďme jim to natřít.
Na dokončení testu máte tři hodiny.
Měli byste se pokusit zodpovědět co nejvíc otázek.
Každá nevyplněná odpověď se počítá jako špatná.
Hodně štěstí.
A...
začínáme.
Rok před příchodem Sergia prošlo srovnávacím testem
jen 55% žáků z matematiky a 69% z jazyka.
Žádný z nich nezískal výborné hodnocení.
V roce 2012, po jednom roku se Sergiem,
prošlo z matematiky 93% žáků a z toho 63% s výborným hodnocením
a 97,5% žáků z jazyka a z toho 72% s výborným hodnocením.
Deset Sergiových žáků skončilo mezi 0,1% nejlepších z M v celé zemi.
Paloma Noyolová získala nejlepší skóre...
v celém Mexiku.
Stala se celonárodní senzací a získala soukromé stipendium,
které jí umožnilo přestěhovat se do nového domu.
Sergio Juárez Correa stále žije v Matamorosu...
kde dál učí šestou třídu.
ZŠ Josého Urbina Lópeze dodnes nemá počítačovou učebnu.
PŘÍŠTÍ STEVE JOBS
České titulky Iveta Petrčková S PRO ALFA CZ, a.s. 2024
"JEDINÁ VĚC, KTERÁ NARUŠUJE MOJE UČENÍ, JE MOJE VZDĚLÁNÍ."
Albert Einstein