Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Gubi se! Hajde!
Hajde!
Neka bude tiho!
Šta gledaš? Idi napred!
Hodaj, Čepe!
Dolazim.
Tri... Dva...
Jedan... Idemo!
Napred, Čepe!
RADIKALNE MERE
MATAMORES, MEKSIKO, 2011.
PREMA ISTINITOM DOGAÐAJU
Cipele, odmah!
Neću da ponavljam. -Dolazim!
Požurite!
Šta to radiš?
Čepe?
Čepe!
Dva poljupca, dve čokoladne školjke,
i dva bikova oka. Koliko je to?
Dvanaest.
Danas je važan dan, zašto ne bi bilo 24?
Da, je li tako?
Mogu li?
Požuri, hajde!
Dobro jutro, ljubavi moje.
Lepo ste doručkovali?
Svi, osim tate. On je samo popio kafu.
Iz škole pravo kući, u redu?
Da.
Gde si bio?
Sedi!
Bolje da siđeš ovde.
Čepe, moram li da idem?
Šta smo rekli?
Samo nekoliko dana.
Posle toga niko neće dolaziti.
I onda mogu da radim sa tobom?
Videćemo, Niko.
Jutro, drektore. -Dobro jutro.
Ostani blizu drugih!
Gle, igračke! -Vrati se!
DOBRODOŠLI NAZAD, UČENICI!
Tišina!
Tišina, molim!
Tišina je temelj poslušnosti.
Poslušnost je temelj discipline,
a disciplina je temelj učenja.
Dakle, hajde da ponovimo pravila. Može?
Da!
Dobro jutro! Doneo sam dovoljno za sve.
Drago mi je što vidim da su svi...
G. Huarez?
Pa, gotovo svi su ovde.
Kao što znate, gđa Alvarez je rodila dečaka
i pre dva dana je odlučila da bude kod kuće sa njim.
Srećom, našli smo g. Huareza.
On je odavde, iz Matamorosa
i ljubazno je prihvatio posao u poslednjem trenutku.
Ako diše, primljen je.
Uglavnom, sve već znate, pa ću biti kratak.
Iako je osnovna škola obavezna i besplatna,
više od polovine šestaka nije prešlo u srednju. Podbacili smo.
Na državnoj maloj maturi smo na samom dnu.
Sa druge strane, to već sigurno svi znate,
ove godine su odobrili podsticajni bonus
za sve koji postignu određene rezultate.
Ako to može da nas motiviše da samo malo bolje radimo svoj posao...
Ne zaboravimo na našu decu, u redu?
Pa... Neka nam ova godina bude dobra!
Osećate li taj miris? Miriše na nešto...
Miriše na... Smeće.
Požurite! Brzo!
Nema vremena! -Šta se desilo sa klupama?
To nisu klupe. -Zašto su okrenute naopako?
To su čamci za spasavanje!
I to nije pod...
To je okean!
Svaki čamac može da primi samo isti broj ljudi.
Ko ne uđe u čamac, udaviće se!
Ali dobro pazite,
jer ako neki ima više putnika, potonuće
i svi na njemu će se udaviti.
Nas ima 23, a samo šest brodova,
pa vi brojte. Spremni? Idemo!
Pet, četiri...
Ukrcajte se! Tri, dva...
Jedan!
Hajde!
Ne brinite! Ja ću vas spasiti!
Upomoć!
Molim vas, pomozite!
Pomozite mi...
A sada, osam brodova!
Koji đavo se ovde događa?
Tu je još i poslednji putnik! Spasite ga!
Pet, četiri, tri, dva...
Ne, predebeo je! On neće plutati!
On će potopiti čamac!
Čekaj, čekaj...
Zašto bi ga on potopio?
To je zanimljivo pitanje.
Zbog čega čamac pluta?
Ili šta određuje koliko težine brod može da nosi?
Zna li neko?
Niko?
Znate li Vi?
Ne... -Ni ja ne znam.
Da, ni ja.
Gde nalazimo odgovore na stvari koje ne znamo?
Možda na internetu?
Verujem da ovde imamo računarsku učionicu. -Da.
Trenutno nije u funkciji.
U redu.
Gde još možemo da nađemo odgovore?
Pitamo nastavnika.
To smo pokušali, ali videli smo da mi baš i ne znamo mnogo.
A knjige?
Je li biblioteka u funkciji?
Idemo u biblioteku! Idemo!
Gde je biblioteka?
Hajde, idemo!
Mogu li da Vam pomognem? -Da, molim Vas, gđo... Florita.
Danas nemamo zakazane razredne posete.
Danas nemate ništa zakazano.
Prema pravilniku, o poseti treba da nas obavestite bar jedan dan unapred,
kao i da navedete željene materijale.
Da, ali bićemo brzi. Gde su enciklopedije?
Tu iza, ali... -Dođite!
Ovuda. -Hej!
Bez trčanja, molim vas!
1974.
Po šta smo došli?
Čamci, brodovi...
Čoveče, nema Č.
Nema Č. Gde još možemo da pogledamo?
P, za plutanje?
Znate šta?
Ne treba nam enciklopedija.
To možete sami da otkrijete.
Recite mi
šta mislite, zašto...
Zašto stvari plutaju?
Iko?
Bilo ko! Samo pokušajte da pogodite.
Nije važno ako niste u pravu,
važno je da pokušate.
Zapravo, bilo bi mi draže da pogrešite.
Da, jer kad pogrešimo,
naučimo gde smo pogrešili.
I to nam odmah pomaže da naučimo šta je tačno.
Ali kako ćemo dobiti dobre ocene?
Zašto su ocene važne?
Potrebne su nam dobre ocene da bismo maturirali
i da nam se roditelji ne bi ljutili.
Samo zato?
Dobro, to je lako.
Od sad svi imate pet. U redu?
Na kraju godine, kad dobijete svedočanstva,
tamo ćete svi naći svoje petice.
Obećavam.
Zaista. U redu?
Sad možemo da se posvetimo važnim stvarima.
Ko hoće prvi da pogreši?
Hajde, ko?
Niko?
Jeste li ikad imale takav čas?
Nisam ni takvog nastavnika.
Šta je trebalo da naučimo? -Očigledno o čamcima.
Misliš?
Prošetaj sa nama, Romeo. -Šta je?
Ne brini, umem da čuvam tajnu.
Ne, samo...
Jesi li primetila da je Paloma drugačija ove godine?
To se zove pubertet.
Teško je, zar ne? Moglo bi da bude pravo srebro.
Možete da zamenite ogledalo.
A i zadržaću ga.
Šta želiš za njega?
Misliš da je to mislio?
Zašto bi lagao o tako nečemu?
Sećaš se šta je rekao? Želi da grešimo.
Ako ne moramo da budemo u pravu, u redu je pogrešiti.
A ako je u redu pogrešiti, ne možemo da dobijemo lošu ocenu.
Nikad ranije nisam dobio pet.
Tata, tvoj nos.
Nije to ništa.
Pomozi mi da istovarim!
U redu.
15 minuta crtaća dok spremam ručak,
a onda je vreme za domaći.
Zar ne radiš noćnu, mama?
Zašto si budna?
TEST TRUDNOĆE
Niko!
Lepotan.
Prvi dan škole... Kako je prošlo?
Lane su ga suspendovali prvog dana, zar ne?
Nije to za njega, kao brat je.
Ne može da miruje, uvek u pokretu.
To je moj Karlitos.
Zuri kroz prozor, crta, tuče se...
Sve, samo da ne sluša, jesam li u pravu?
Ali u redu je, Niko. Imaš nas da brinemo o tebi.
Želiš li da učiš iz knjiga
ili iz života?
Tu je prava škola, zar ne?
Moramo da krenemo. -Samo trenutak.
Neka on nosi!
G. Huarez.
Jutros niste bili na sastanku.
Da, bio sam...
Morao sam mnogo da premeštam u učionici.
Da, video sam.
Imate nešto protiv nameštaja?
Ne, samo nekog.
Poput Vašeg stola, na primer.
Samo mislim da mi sto nije potreban.
Morate da imate sto. Svi nastavnici ga imaju.
Postoji li pisano pravilo da moram da ga imam?
To nije pisano pravilo,
ali kako će deca znati ko je glavni?
Ko je autoritet?
Recite mi...
Ako pretvorite učionicu u igralište, šta je sledeće?
Igralište u učionicu?
Koja je Vaša priča, profesore? -Kako to mislite?
Znate kako zovu ovo mesto?
Kaznena škola. -Tačno.
Da.
I Vaše ime je bilo prvo na listi transfera.
Jedino ime, zapravo.
Vi ste tražili da dođete ovamo.
Zašto?
Pa...
Možda sam lud.
Bežiš od nečega.
Ne, samo želim da pokušam nešto drugačije.
Kao šta?
Ne znam.
Još pokušavam to da dokučim.
Pa, možda je ovo mesto za to.
Na kraju krajeva, nikome nije stalo do toga šta se ovde događa.
Samo Vas jedno molim. Ne dirajte u osinjak, u redu?
Ne, zašto bih...
Neću.
Sto...
Ostaje unutra.
Hoćete li mi pomoći da ga vratim?
Hajde...
Hej...
A šta je bilo sa računarskom učionicom?
Postavili su ih pre četiri godine,
i dva meseca kasnije su ih ukrali.
To je bilo pre četiri godine?
I ovde nema drugih računara?
Jedini koji radi je u mojoj kancelariji.
Dobro došli u Osnovnu školu "Hoze Urbina Lopez", g. Huarez.
MEGA JAHTE BOGATIH I SLAVNIH
Šta je to bilo?
Šta je ovo?
Našla sam to na smetlištu.
Trebalo je da ga tamo i ostaviš.
!Kakva je korist od takve fantazije?
Hajde, uđi!
Sedite gde god hoćete, ovde nema određenih mesta.
Zapravo, ne morate da sednete, ako nećete.
Šta to radi?
Brže, uđite!
Ovde ćemo uvek raditi fantastične stvari.
Ali ako zakasnite, propustićete ih.
Jeste li čuli priču o magarcu koji je pao u bunar?
Ne?
Ispričaću vam.
Jednog dana je jedan magarac pao u veoma dubok bunar.
Čudom mu nije bilo ništa, ali nije mogao da izađe.
Njegov vlasnik, farmer,
zaključio je da bi spasavanje bilo veoma skupo
i da magarac ne vredi dovoljno.
A pošto je bunar presušio i bio je opasan za druge životinje,
odlučio je da ih oboje zatrpa.
I magarca, i bunar.
Počeo je da baca zemlju u bunar.
Zemlja je padala na magarca, koji je njakao,
ali farmer se nije obazirao i nastavio je da zatrpava.
Posle nekog vremena, magarac je prestao da njače.
Farmer je mislio da je životinja mrtva,
ali morao je da napuni bunar da niko drugi ne bi upao.
Nastavio je da ubacuje zemlju.
Zamislite njegovo iznenađenje, kad je iznenada ugledao
vrhove dva uha kako vire iz bunara.
Lopatao je zemlju sve brže i brže
i polako se pojavila glava magaca otresajući zemlju.
Umesto da dozvoli da ga zakopa,
magarac je iskoristio ubačenu zemlju da stane na nju,
dok humka zemlje nije bila dovoljno visoka
da je mogao da iskoči iz bunara.
Od sada, svi mi ćemo biti kao taj magarac.
Bez obzira na to koliko zemlje i sranja bace na nas,
nećemo dozvoliti da nas to zakopa.
Otrešćemo to i iskoristićemo to
da postanemo najbolji učenici na svetu.
Ali nešto može da te zaustavi,
ako mu dopustiš.
To si ti sam.
Dobro, jasno mi je da vam je možda teško da verujete u sebe
kad ima dece vaših godina u svetu
koja mogu da rešavaju jednačine napredne matematike,
koja komponuju simfonije ili čak prave robote.
Kako bi učenici u OŠ "Hoze Urbina" ikada mogli tako nešto,
kad nemamo računare, internet...
Ponekad nemamo ni struju.
Ali znate šta?
Ništa od toga nam nije potrebno. Ništa!
Ono što je potrebno svakom od vas,
vi već imate.
I to se zove...
Potencijal.
Na vama je hoćete li ga iskoristiti. Ne mogu da vas nateram.
Ni vaši roditelji.
Na vama je da odlučite, želite li da ga upotrebite
i kako želite da ga upotrebite.
Zato idemo ovako:
Od sada neću ja odlučivati šta ćemo učiti,
vi ćete. U redu?
Zato mi sada recite...
Šta želite da učite?
To može da bude bilo šta, baš bilo šta.
Šta želite da učite?
Ništa.
Niko? Ništa?
Savršeno.
Onda mi je lako.
Onda ćemo samo sedeti ovde...
I učiti o ničemu.
I, ako želite, možemo tako cele godine.
Šta je ovo bilo?
Ko je to bio?
Niko?
Na tri, hoću da svako podigne svoju olovku.
Jedan, dva, tri!
Dođi ovamo!
Da, ti iza. -Ja?
Da, ti. Dođi!
Kako se zoveš? -Niko.
I ja sam nekada bio odeljenski klovn, Niko.
Uvek su me kažnjavali.
Daću ti jedan savet.
Nikad nemoj da se promeniš!
Da?
Ne moraš da dižeš ruku. Kako se zoveš?
Donovan. -Da, Donovane?
Ja bih rado i dalje učio o brodovima i čamcima.
Dobro. Je li još neko razmišljao o našim čamcima od juče?
Shvatio sam da će ponekad ljudi umreti
i mi tu ništa ne možemo.
I to je život.
Opa, duboko! "Mi tu ništa ne možemo."
Znači, trebalo bi da ih samo pustimo da umru?
Da? -Ja sam Lupe.
Ne moraš da dižeš ruku.
Ne slažem se. Možemo nešta da učinimo.
Mislim da treba da učiniš koliko god možeš.
Moraš da činiš koliko god za sve za koje možeš.
Veoma dobro.
Upravo si rekla istu stvar
kao i jedan od najvećih svetskih filozofa.
On se zove Džon Stjuart Mil.
Možda bi mogla da budeš filozofkinja. -Šta je filozofkinja?
To je neko ko proučava filozofiju,
koja je način istraživanja
ili govora o komplikovanim i dubokim životnim pitanjima,
koja često ne razumemo.
I to nam pomaže da razdelimo dobro od lošeg.
Ali mene zanima zašto brod pluta.
Jao, da!
Jeste li ramišljali zašto bi čamac potonuo da se direktor ukrcao?
Jer je on debeo.
Bravo!
Nisi podigao ruku, bravo!
Vrlo dobro, hvala.
Ali reci, Niko, što bi brod potonuo, jer je on debeo?
Možda zato što je pretežak.
Znaš li da debela osoba bolje pluta na vodi,
nego mišićava osoba iste težine?
Ne?
Može li neko da kaže zašto je to tako?
Zašto?
Ovo je teško, ali znam da vi to možete.
Razmislite! Mislite...
Ko želi da pokuša da pogodi? Ili možda ovako:
Ako naduvam balon,
što on pada kroz vazduh, ali pluta na vodi?
Setite se da neki debeli pluta bolje
od mišićavog iste težine.
Zašto?
Jer su različite veličine?
Znači, zbog veličine. Možda.
Šta ako uzmem kuglu za kuglanje koja je iste veličine kao moj balon
i oboje ih bacim na vodu?
Kugla bi potonula, teža je.
A balon bi plutao. -Ali kako?
Ako su iste veličine?
Znači, je li veličina ili težina?
Pomoći ću vam.
To ima veze s onim kako funkcionišu razlomci.
Upravo o tome ćemo danas.
Razlomci, deljenje i ostaci.
Da vidimo...
Sećate se igre sa čamcima?
Recite mi, šta su bili ostaci?
Razmislite!
Putnici koji nisu stali u brod.
Tačno!
Putnici koji nisu stali u brod i udavili su se.
Bravo!
Vi ste toliko pametni, da mislim da vam nisam ni potreban.
Zato idem nešto da popijem
i vraćam se za 30 minuta.
Siguran sam da ćete, dok se vratim, imati sve odgovore.
Želi li neko nešto? Ne?
Odmah se vraćam.
Mišić je teži od sala. -Kako to znaš?
Moja mama radi u mesari.
Kilo mesa izgleda ovako, a kilo sala ovako.
U salu ima vazduha, pa zato pluta.
Ako su iste težine, debeli bi trebalo da bude veći.
Šta ima veze veličina,
ako veliki balon pliva, a kamenčić tone?
U njemu ima vazduha. -Da.
Ali veliki balon bi sigurno bio teži od kamenčića.
Znači, to je.
Debeli pluta, jer u njemu ima vazduha.
Kao direktor Čučo.
Vi ste sigurno novi.
Ja sam Arturo... G. Garsija.
Ćao, ja sam Serhio.
Sve je u redu, Serhio?
Da, mislim da jeste.
Deca vas pobeđuju.
Može se i tako reći.
Ne smete da dozvolite da vide Vaše slabosti.
Štos je u tome da ih od početka disciplinujete.
Da znaju ko ima autoritet.
Mislim da bi možda trebalo da bude upravo suprotno.
Pa, srećno sa tim.
Hvala.
Znate li najmoćnije reči koje nastavnik može da kaže?
Ne znam.
Dakle, znate!
Zar Vi sad ne bi trebalo da predajete?
Ja ih rađe pustim da uče.
G. Huarez, je li sve u redu?
Samo me zovite Serhio.
Zar ne bi trebalo da ste na svom času, g. Huarez?
Da, da. -Dakle?
Deca su dobro.
Ne brinite! Zapravo, možda su i predobro.
Ovo je jedini računar u školi? -Da.
Mogu li malo da ga uzmem? -Šta, sad?
Da, ma ta deca su neverovatna.
Jedva mogu da držim korak sa njima.
Mislio sam da će srednjoškolski nastavnik
biti kvalifikovan da podučava šestake.
Da... I ja.
Samo što oni tako brzo napreduju.
Smem li samo na sekund? Dajte!
Dosta, g. Huarez! Idemo.
Tri minuta. -Idemo!
Izvinite, direktore. Danijel plače i nikako da se smiri.
Šta nije u redu, maleni? Voliš li klovnove?
Gle! Klovnov nos.
Čemu se ti smeješ? Kako se zoveš?
Hej, vrati se! Čekaj!
I šta smo naučili?
Jesmo li rešili problem?
PLUTANJE = TEŽINA / VELIČINA
Mislimo da, ako su debeli i mišićavi tip iste težine,
debeli bi bio veći,
jer je mišić teži od sala.
Tačno! Bravo!
Šta je? Šta nije u redu?
Bili smo sigurni da, ako su dve stvari iste veličine,
onda će lakša bolje plutati.
Oboje ste u pravu!
Kako to može da bude?
To se zove obrnuta proporcionalnost
i vi ste dokučili oba njena dela.
To što smo mi zvali plutanje,
jeste koncept gustine.
Gde je gustina jednaka razmeri mase i volumena.
Masa je druga reč za težinu, a volumen je druga reč za veličinu.
Kako masa raste, dobijamo veću gustinu,
ali ako volumen raste, dobijamo manju gustinu.
Je li vam jasno?
Na španskom, molim vas!
Direktore, hoćete li nam se pridružiti? -Šta radite?
Zar nije super? -Mislim, zašto ste napolju?
To je bila Vaša ideja, ne sećate se?
Pretvoriti dvorište u učionicu.
Trebalo bi da imate čas iz prirodnih nauka.
Vaš čas, čini mi se, treba da je o Sunčevom sistemu.
To je bio plan, ali trenutno ih više zanima fizika.
Fizika? -Da.
Koliko ja znam, nema ničeg o fizici na državnom ispitu.
Ma dajte, taj ispit.
Podučavanje prema tom testu neće pomoći ovoj deci.
Šta on uopšte ocenjuje?
Nastavnike.
Jeste li ikad razmišljali o tome?
Dođi ovamo.
Šta si danas naučio o fizici?
Ne mnogo.
Mislim, ja razumem obrnuti odnos gustine...
Obrnutu proporcionalnost. -Da, to.
Obrnutu proporcionalnost između mase i volumena
i kako to menja gustinu.
Ali kako oni ogromni metalni brodovi mogu da plutaju...
To zaista ne znam. Ali niste ni Vi znali.
To je teško pitanje.
Teško je. -Vidim...
Ko je onda gušći?
Vi ili direktor?
Siguran sam...
Da je direktor mnogo manje gust (tup) od mene.
Vi baš volite da izazivate? -Uopšte ne.
Iako on ima mnogo više mase i mnogo veći volumen,
da bismo znali ko je više gust, morali bismo da se izmerimo.
Kako bismo to mogli?
Ako je masa težina, da vas izvagamo?
Možemo. Ali šta je sa volumenom?
Dugo puta široko puta visoko.
Dužina puta širina puta visina, ali vrlo dobro.
To funkcioniše za pravilan predmet, poput kocke.
Šta sa nepravilnim predmetom, poput osobe?
Koja je direktorova širina? Je li to ovo...
Ili ovo?
Razmislite! Tako ste blizu.
Hajde, možete vi tol
Odgovor vam je ispred nosa!
Paloma, samo sekund!
Video sam tvoju beležnicu. Ti znaš sve odgovore.
Zašto ih nisi podelila sa odeljenjem?
Čuj, ti si zaista sposobna i...
Svemirska inženjerka?
Molim?
Rekli ste, Lupe bi mogla da bude filozofkinja.
Mislite li da bih mogla biti svemirska inženjerka?
Da praviš svemirske brodove?
Pa, neki astronauti su prvo bili svemirski inženjeri.
Opa...
Astronautkinja.
U redu.
Pred nama je velik posao.
Paloma...
Kad bi pokušala da malo više podeliš sa drugarima,
mogli bismo mnogo da naučimo od tebe.
Mogla bi da pokušaš?
Zašto idemo na drugu stranu?
Mogu li da ti pomognem?
Imate li knjige o filozofiji?
Filozofiji?
Ili o filozofima?
Filozofima?
Možda Džon Stjuart Mil? -Ko?
Džon Stjuart... -To su predmeti za fakultet.
Ne znam zašto bi čitala takve stvari u tvom uzrastu.
Dobro, hvala.
Jesi li to htela?
Šta to imaš?
Znaš li, možeš paliti stvari time pomoću Sunca?
Znam. -Da, ko to ne zna...
Gle, kakav par! Štreberka i huligan.
Idite dođavola!
Dobar dan, direktore. -Dobar dan, g. Garsija.
Ovaj novi tip, g. Huarez...
Šta znate o njemu? -Pa...
Proverio sam njegove ocene, preporuke, uobičajeno.
To je sve? -Da.
Zanimljivo.
Jer...
Ja sam obavio nekoliko poziva...
Gde si bio? Brinula sam.
Valjda sam se danas sporije kretao.
Otkud to?
Ne znam. Imala sam dobar dan.
Hajde, idemo!
Pluta!
U redu, pobedio si.
Ali šta misliš, zašto pluta?
G. Huarez, nadam se da Vam ne smeta.
Ni najmanje, uđite!
Izvolite, uđite!
Kako ste? Ovuda. -Dobro sam.
Pre nego što ovo ode dalje,
moram da znam šta Vi to tačno nameravate.
Znači, nije istina da nikome nije stalo.
Moja je odgovornost da brinem za moju decu.
Moju decu?
Čujte!
Pozvao sam Vašu staru školu.
Rekli su mi za incident koji ste imali tamo.
Dogodila mi se epizoda pred učenicima.
Neka vrsta egzistencijalne krize, recimo to tako.
Dobro sam.
Šta Vas još zanima? -Ništa.
Samo pokušavam da shvatim šta to pokušavate da uradite.
Mislim, koja je Vaša metoda?
Ne...
Nemam ja baš neku metodu.
Ne razumem.
Jeste li za pivo?
Ne, samo sam... -Dođite, pozivam Vas u svoj dom. Dođite!
Dušo? Imamo gosta.
Dobar dan. -Zdravo.
Ovo je moja supruga Laura. Ovo je moj šef.
Mislila sam da sam ja šefica.
Drago mi je.
Ja sam Čučo. -I meni.
A ovo je naše malo iznenađenje.
Ume da bude malo drzak. -Da, primetio sam.
Idem da ga smestim na spavanje. Samo uživajte!
Hvala. -Izvinite.
Pitali ste zašto sam došao ovamo.
"Osnovna škola "Hoze Urbina Lopez" dobija podršku za računarsku učionicu."
To je od pre osam meseci.
Piše da su sredstva već dodeljena.
Bila su dodeljena, ali nikad nisu stigla do nas.
Znate kako to ide. -Da.
"Stići će sutra, ne moram da ih pritiskam."
U Matamorosu ne pritiskaš ako znaš šta je dobro za tebe.
Naravno, da.
Čemu opsesija?
Mi smo odrasli bez računarskih učionica i vidite nas.
Vi imate mobilni sa internetom?
Da, zašto?
Mogu li da ga dobijem? Nešto da Vam pokažem.
Uzgred,
u odeljenju imam jednu devojčicu, Palomu Nojola.
Šta znate o njoj? -Ne mnogo. Ćutljiva je.
Mogla bi da bude malo aktivnija.
To je to? -Da. Zašto?
Ovo je poslednje. -Znači...
18 kg gvožđa po 55 centi za kg,
3 kg aluminijuma po 11 pezosa,
4 kg bronze po 2,75
i 3 kg bakra po 26 pezosa.
Ukupno je 105 pezosa.
Idemo!
Prevario te je.
Šta kažeš?
Tata, on te vara.
Izvinite, mislim da ste pogrešno izračunali.
Trebalo bi da bude 131,9 pezosa.
Zaokruženo, 132 pezosa.
Hoćete li još jednom proveriti? -Naravno.
Gle ti to... U pravu si. 131,9 pezosa.
Izvinite. Nešto sam pogrešno pritisnuo.
Niko!
Šta ti je?
Nisi došao do Nača!
Izvini, samo...
Gde ti je ranac?
Unutra.
Moraš da razmišljaš, Niko!
U redu je.
Biću ja dobro. -Siguran si?
Šta to radiš?
Otkad pamtim, ova stvar je bila tu, trulila.
Misliš li da možeš da je popraviš?
Možda.
Učio sam o plutanju u školi.
O plutanju? Zaista?
Kako ćeš učiniti da pluta? -Pa...
Prvo moram da učinim da ne ulazi voda.
Očigledno! -Ne, mislim...
Moram da zakrpim sve rupe, jer ako voda uđe...
Šta?
Možda je to to.
Mada nije zatvorena kao balon,
nekako koristi vazduh u ovom prostoru,
pa je brod manje gustine nego voda!
Da, to bi moglo da bude to!
Vidi ti njega!
Pravi naučnik.
Šta je?
Misliš li da bih mogao da bar malo duže ostanem u školi?
Ne znam, ortak.
Popričaću sa Načom, u redu? -Dobro.
"Deca će učiti ono što žele da uče.
Mi ne forsiramo učenje,
nego puštamo da se ono dogodi. Učitelj pokrene proces,
stane sa strane i divi se rezultatu.
I to je sve."
Hoćete da kažete da se ceo Vaš pristup zasniva na nekom snimku sa Jutjuba?
Više-manje.
Znači, poslali ste nastavni plan dođavola?
Da, više-manje.
Proći ćemo ga mi na kraju,
kad oni to budu hteli. To mora da bude njihova ideja.
Mada, posle toga što sam danas video,
nisam čak ni siguran da sam im potreban.
Da imaju računare,
sve bi naučili sami.
O, Bože!
Evo.
Jeste li Vi ikad predavali? -Da.
To je uslov da postanete direktor.
Sećate se zašto ste odlučili da postanete učitelj, zar ne?
To je bilo davno.
Kako se zvao taj učitelj?
Profesorka Karmona.
Moj je bio profesor Čavez.
Profa Huan Antonio Čavez.
On mi je rekao da mogu da promenim svet
i ja sam mu verovao.
Sećam se kako sam ga zagrlio pred svima, na svojoj maturi.
Kad sam ja počeo da predajem, i moja deca su mene grlila.
Ali vremenom, svake godine ih je bilo sve manje i manje,
dok prošle godine nije bilo nijednog.
Današnja deca su se promenila.
Ne.
Deca će uvek biti deca.
Svet se promenio, g. Huarez. -Da, a mi nismo.
A u obrazovanju ništa u poslednjih sto godina.
Ništa. Od školskog zvona do uniformi.
"Budite tihi! Stanite u red! Podignite ruku!"
Treniramo tu decu da budu zupčanici u mašini
čija je jedina svrha da radi sama zbog sebe.
I ako ih ona sažvaće i ispljune,
to je zato što nisu sledili pravila naše male igre.
Ali ova deca su toliko pametna.
Oni dobro znaju da je ta mašina potpuno zastarela.
Pa se isključe, odlutaju...
I mi ih izgubimo.
Pitali ste me zašto sam došao ovamo.
Ne želim da izgubim još dece.
Nijedno više.
Niste li malo prestari da budete baš idealista?
Malo sam prestar da opet budem tata.
U redu, g. Huarez... -Serhio.
Zovite me Serhio.
U redu, Serhio.
Pružiću ti priliku.
Samo nemoj da uprskaš, u redu?
Zapravo...
Mogu li da Vas zamolim za jednu uslugicu?
Spremno je, upadaj!
Mama, vreme je za ustajanje.
Šta je ovo? Daj, pomozi mi malo!
Dobro veče.
Doručak je na stolu, kafa je spremna.
Hvala.
Dobro, ulazi!
Ne! Šta to radiš? Nisi skinuo gaće.
Hej...
Izađi!
Vrati se unutra...
Koliko?
Sedam centimetara. -To!
Sledeći!
Ne, predomislio sam se!
U redu, evo me.
"Uslugica."
To je za decu.
Za decu... Ovo je za decu!
Za decu!
Idem, idem...
Deset centimetara. -Deset centimetara!
Serhio je gušći!
Možemo da napravimo grejač za vodu ili rernu...
Ja imam ideju. Gledajte ovo!
Pobedićemo! -Da!
Pozdrav. Mogu li da ti pomognem?
Imate li neke knjige o filozofiji?
Naravno.
Zanima li te neko određeno područje?
Metafizika? Ontologija? Epistemologija?
Moral? Logika? Estetika?
Marlen, molim te, pomozi mi!
Izvoli!
Ovo se nikad ne događa. -Udri ga!
Izvinite.
Gle!
Ništa se ne može iskoristtii. Uzmi koliko god!
Pazi da se ne posečeš! I srećno!
Mi mislimo da padamo zbog gravitacije,
ali samo se čini da padamo.
Zapravo nas vuče Zemlja,
jer je njena masa tako ogromna u poređenju sa našom.
To je isti razlog zašto Sunce privlači Zemlju.
Ali ako Sunce privlači Zemlju, kako to da se nismo zabili u Sunce?
Jer je orbita mesto na kome je planeta uhvaćena
između padanja prema nečemu i padanja od nečega.
Znači, ceo svemir, svi mi, sve vreme,
zapravo padamo kroz prostor?
Tako nešto. -Baš super!
Hej, pazi sa tim! -Izvinite!
U redu, znači...
Svi znaju da lupa može da zapali stvari.
Ovo je neusmereno svetlo koje se reflektuje na mojoj ruci.
Ali šta će biti, ako ga usmerimo?
Ta-da!
Nadam se, uživali ste u Sunčevom zraku smrti!
Ako vam se to svidelo, ovo će vam se svideti još više.
Pogledajte šta će to učiniti ovoj maloj flaši benzina. -Ne!
Rotacija!
Idemo, svi! Da vidim kako se rotirate!
Rotacija!
A sada revolucija!
OŠ "HOZE URBINA" JE DOBILA PODRŠKU ZA RAČUNARSKU UČIONICU
Što si tako poranio, Niko?
Je li sve u redu?
Dobro, da čujem.
Rekao si da možemo da te pitamo bilo šta, zar ne?
Da.
I nema čudnih pitanja ili koja se ne postavljaju, zar ne?
Tako je.
U redu, onda... Evo mog pitanja.
Reci!
Šta da učinim da se dopadnem devojci?
Vidiš? -Ne!
To je veoma dobro pitanje.
Veoma važno pitanje, zapravo.
Ozbiljno mislim, ali...
Kao sa svim velikim pitanjima, ne postoji jedan odgovor.
Dođavola...
Jer ne postoji jedan tip devojke.
O kakvoj devojci govorimo?
U tome je stvar.
Ona je tako pametna, a ja sam tako glup...
Hej!
To nije istina.
Kad god pokušam da je impresioniram, izvalim nešto glupo.
Pa, u tome je problem! -Šta?
Pokušavaš da je impresioniraš, da pokažeš kako si super.
To pali kod nekih žena, ali...
Tebe ne zanima bilo kakva, zar ne?
Eto, vidiš.
Sa takvom devojkom,
moraš da joj pokažeš koliko je ona super, a ne ti.
Da je podržiš, ohrabriš...
Jer ona će daleko dogurati.
Naročito neko poput Palome.
Kako... -Bilo je očigledno.
Gle!
Ja sam hteo da joj ovo dam,
ali mislim da bi možda ti trebalo.
Reci joj: "Gle šta sam našao i setio sam se tebe."
Kako ti znaš toliko toga?
Sećaš se da sam rekao da učimo iz svojih grešaka?
Ja sam ih napravio mnogo.
Skloni to sad, da se ne izgubi. -Ne!
Izvini, samo... Tu držim važne stvari.
Daj da vidim tu torbu, Niko!
Zašto? Tu su samo stvari za školu, poklon od brata...
To je sve. -Niko!
Ne. -Niko, daj ovamo...
Molim te, nikad to ne otvaramo. Molim te!
Daj mi tu torbu!
Ako saznaju, ubiće me.
Molim te, preklinjem te, nemoj da je otvoriš!
Daj mi to, Niko!
Hoćeš li?
Šta?
Ako otvorim ovu torbu,
hoću li naći nešto što nijedan 12-godišnjak ne bi smeo da ima,
a kamoli da donosi u školu?
Ne znam.
Možda.
Niko, ako nađem tako nešto,
ja neću imati izbora nego da to prijavim,
a onda će se sve zakomplikovati.
I šta ćeš onda?
To ti meni moraš da kažeš.
Dobro jutro.
Videh vaša pitanja,
nalaze se napred sa vašim imenima.
Niko, znam da si imao mnogo toga da nadoknadiš,
ali od svih mojih učenika, ti si najviše napredovao.
Sećaš se šta sam rekao na početku godine o kontroli nad svojim životom?
Moraš da odlučiš u kom smeru želiš da ti život ide.
Želiš li da ide u ovom smeru?
Ili u ovom smeru?
Ne možeš da imaš oboje.
Gotovo na vreme.
Bar napredujete.
Danas imamo Rositinu plesnu tačku.
Biće fantastično.
Ali pre nego što počnemo, vreme je za igru.
Pazite!
Bio jednom jedan slavni matematičar po imenu
Karl Friedrih Gaus.
Godine 1777, kad je on bio dete,
njegov učitelj htede da uposli odeljenje,
pa im dade da sabiraju sve brojeve od jedan do sto.
To je trebalo da potraje satima,
ali Gaus je odmah odgovorio.
Može li neko da mi kaže kako je to učinio?
Tim 2? Paloma?
Je li to...
5050?
Kako si to dobila?
Sabrala sam 100 i 1, to je 101.
99 plus 2, 101.
98 plus 3, 101.
Ukupno ima 50 parova od 101.
Bod za tim 2.
Moram da prijavim incident.
Jesmo li završili ovde? -Izgleda da jesmo.
Šta se dogodilo?
Učenik je možda doneo neku krijumčarenu robu.
Možda je doneo?
Da, nisam siguran.
Ko je prestupnik?
Ja.
Molim?
Da, možda je trebalo da prijavim učenika.
Zar ne činiš to sada?
Da.
Ne.
Ne, jer prijavljujem sebe.
Za šta?
Jer nisam prijavio nešto što je možda trebalo.
Odabrao sam da mu ne pogledam u torbu.
Pa, ko je učenik?
To ne mogu da ti kažem.
Jer tehnički se nije dogodio nikakav prestup.
I ja želim da mu pružim priliku.
Samo nisam siguran da sam ispravno postupio.
Ovo zvuči više kao ispovest nego kao prijava.
Nisam to učinio samo zbog njega ili nje.
Ali stvar je u tome da odeljenje učestvuje,
metoda funkcioniše.
Ako sad prijavim tog učenika, mogao bih da izgubim poverenje svih.
To bi sve uništilo, a ja ne želim da ih izgubim.
Šta onda da radim?
Recite mi, jesam li ispravno postupio?
Serhio,
jedino što si učinio je da si me potpuno zbunio.
Mogu li da te otpratim?
Zar ti ne živiš pored plaže? -Da, ali danas idem dužim putem.
A bićeš i mnogo bezbednija sa mnom.
Kako hoćeš.
Možeš da naprviš svoju raketu. I onda te stave u onu bestežinsku komoru.
I, gle, ima i simulaciju neuspelog lansiranja
gde moraš da vratiš kontrolu.
I gledaj ovo:
Tri učenika su postala pravi astronauti.
Serhio mi je rekao da... -Čekaj malo!
Serhio ti je to dao?
Hoćeš li da vidiš nešto?
Jesi li dobro, tata? -Da, ne brini.
Samo sam malo umoran danas.
Ko je ovo? -Dobar dan. Ja sam Niko.
Mi smo kolege na projektu u školi.
Samo da odnesem torbu unutra, odmah se vraćam.
Kako ste?
Dobro.
Dođi!
Izvini zbog smrada. -Kog smrada?
Evo!
Otkud ti to?
Našla sam.
Nisi još ništa video.
Gle!
Šta je to? -Moj stalak.
Zar ne treba da bude noć?
Gledaj!
Gde? -Tamo.
Gde more dodiruje nebo.
Čekaj, šta je to?
Spejs iks. To je lansirna rampa u Boka Čiki u Teksasu.
Ubrzo će se najveće rekate na svetu lansirati odatle.
Možemo da ih gledamo.
Spavaju.
Šta to čitaš?
O moralnim dilemama.
Mnogo toga ne razumem, ali veoma je zanimljivo.
Na primer...
Recimo da si kapetan na brodu koji tone.
Imaš 30 putnika, ali čamac za spasavanje može da primi samo 15.
Kako ćeš odabrati koga ćeš spasiti i zašto?
Za koji je to predmet? -To nije za školu.
Dobila sam to na fakultetu. Za sebe.
Čekaj, čekaj?
Ta biblioteka je super. Trebalo bi da je vidiš.
Mislila sam da bih rado studirala filozofiju,
ali pošto sam videla sve te knjige... Ne znam.
Ali želim da budem profesorka, to svakako.
Filozofija?
Profesorka?
Dušo...
Ti se iduće godine nećeš ni vratiti u školu.
Ja moram da radim. Ko će brinuti o tvom bratu?
Čuj, ako ti to mnogo znači i zaista želiš,
sigurna sam da možeš tome da se vratiš, kad on pođe u vrtić.
Idemo, Paloma!
Tu si. Dan posebne prezentacije.
Tvoje odeljenje je prvo. Devet ujutro. Računarska učionica.
Dobro.
Okrug je napokon poslao tehničara,
pokazaće deci neke osnove.
Objasniće im kako računar radi.
Zzaista? -Da, upravo se sprema.
Šta se dogodilo?
Insistirao sam, pritisnuo sam...
Mogao bih da te poljubim.
Molim te, nemoj!
Nisam oprao zube.
Vidimo se tamo.
Niko!
Kako je prošlo? -Mislim da je dobro.
Šta je ovo? -Mali poklon.
Smatrajte to 13. platom.
Ja baš i nisam za testove, naročito one za vežbu.
Vidite li datum?
2012.? Ali to je ova godina.
To nije test za vežbu. To je pravi.
Otkud Vam to? -To je svuda.
Samo treba da znate gde da tražite.
Hvala, ali...
Ne.
U redu je. Tu smo svi složni.
Vi možete da nastavite sa tim što radite. Ako ih pripremite s ovim,
ostalim nastavnicima neće toliko smetati Vaši mali eksperimenti.
Hvala, ali... Mene izostavite.
Stvar je u tome da nas ocenjuju kao celinu.
Ako vaši učenici budu loši, sve ćete nas povući za sobom.
Zato nekako morate da učestvujete.
A šta je sa decom? -Oni nemaju pojma.
Ako budu dobri, maturiraće. Ako budu loši, neće.
Šta god bilo, maturiraće. Uvek je bilo tako.
Razlika je samo hoćemo li mi usput dobiti bonus ili ne.
Ne, jedina je razlika u tome,
hoćemo li ih naučiti da varaju ili ne.
U tome je razlika.
Laptopovi? Još bolje!
Dobro jutro! -Dobro jutro!
Pošto smatra da su računari značajan deo ekonomije,
opština Matamoros... -Pređi na stvar, ortak!
Pa, dobro.
Ovo je CPU ili centralna procesorska jedinica.
To je mozak računara.
CPU čuva podatke i vrši operacije
kako bi računar radio...
Jeste li znali da bi računar mogao da izvrši
do četiri miliona komandi u sekundi...
Hej!
Šta to radite, nastavniče? -Molim?
Pretpostavljam da ste vi ovo dali mojoj ćerki.
Vi ste sigurno Palomin otac.
1200 dolara.
Ja toliko ne zaradim za godinu dana. -Ne...
Nude stipendije, škola bi je preporučila.
Paloma ima velike šanse.
Mogli bismo da sakupimo sredstva za putne troškove.
Siguran sam da... -Čujte, nastavniče!
Ja sam možda siromašan. Celog života sam kopao po smeću,
ali nisam prosjak.
Ne, nisam tako mislio.
Čujte!
Znam da ovo izgleda kao ogroman trošak, ali...
Paloma nije bilo kakva učenica.
Ona može da dobije tu stipendiju. -I šta onda?
Kad ode u taj svemirski kamp i vidi sve te ludosti,
a onda se vrati ovamo? U stvarnost?
Znate?
Vi ispalite te klince kao rakete u svemir,
napunite im glave svim tim idejama.
Ali kad odu sa Vašeg časa u stvarni svet,
kad padnu nazad na Zemlju, gde ćete Vi onda biti?
Hoćete li ih Vi tu čekati i reći im da nastave da se trude?
Ne. Zar ne?
Punićete druge glave svojim suludim idejama,
podsećajući ih na to što ne mogu da imaju
i što nikad ne mogu biti.
Tata?
Molim Vas, nastavniče.
Nemojte to raditi mojoj ćerki.
Dođi, Paloma!
Ne možete da uđete! -Izvinite.
Znam, zauzeti ste. -Probah da sprečim.
Izvinite, prekidam, ali... -Ko ste Vi?
Ja sam Serhio Huarez Korea.
Predajem u OŠ "Hoze Urbina Lopez".
Hteo sam da pričam sa Vama o...
O situaciji sa...
Sa našim računarima.
U redu je, Marta. Pusti!
Uvek nađemo vremena za naše vojnike na prvoj liniji vatre.
Zanimljiv izbor reči. -Molim?
Vojnici, vatra...
Kao da sam u ratu i borim se protiv neprijatelja.
Ali ne. Ja...
Ja ceo dan provodim sa... Decom.
Dakle, recite!
Kako mogu da Vam pomognem?
Načo je pitao za tebe danas.
Kad će lepotan početi?
Sad škola prestaje, želi da te uvede u posao.
Šta je?
Vidiš li ono tamo?
Vidiš gde se završava voda,
a gde počinje nebo.
Znaš li da sada, tehnički,
mi stojimo usred svemira?
Šta?
Da, on seže dovde.
Ono što mi smatramo nebom samo je sloj gasa.
Izgleda kao da nema oblik, kao da je prazan,
ali zapravo ima masu.
Kao težinu.
I ona ga uvek vuče prema Zemlji.
Zarobljen je ovde.
Baš kao i mi.
Hej, ja neću da radim za Nača. -Ti to ozbiljno?
Ali ti mrziš školu. Šta se dogodilo?
Ne znam. Jednostavno mi se sviđa.
Tamo je jedan nastavnik
koji drugačije radi stvari.
Mislim da bih sa njim mogao da budem pametan.
A tu je i ta devojka...
Dakle, tu smo!
Pazi ti Don Žuana!
Čuj...
Da imaš neke druge prilike, rekao bih: "Samo izvoli."
Ali sa Načom, jednom kad uđeš, nikad ne izađeš.
Ali ja zapravo nikad nisam ušao.
Zar ne?
Hej! Hoćeš prevoz?
Uživao sam u šetnji, ali može.
Tebi je auto na popravci? -Da.
Zauvek.
Zamenio sam ga za nešto korisnije.
Je l' ono što mislim da je...?
Sad ćeš videti za šta su oni sposobni.
Nisi to morao. -Jesam.
Žao mi je, zaista sam mislio... -U redu je, znam.
Zapravo, zaista cenim tvoj trud.
Tvoja žena se nije ljutila?
Jesi li ti oženjen? -Ne.
Dobro, jer...
Mislim da ću neko vreme biti kod tebe.
Njegov pristup je neuobičajen, ali rezultati su sjajni.
Da, verujem.
Imamo posetioce. Čemu dugujemo čast?
Verujem da se poznajete...
Šta to radite?
Meditiramo.
Imali smo raspravu i postalo je prilično intenzivno,
pa smo napravili pauzu da se ohladimo.
Ne obraćajte pažnju, nastavite!
Ja sam ovde samo da posmatram. O čemu ste raspravljali?
Raspravljali smo o... Moralu.
Moralu?
Ta tema nam nije poznata.
Prema nastavnom planu... Danas je 20. mart...
Trebalo bi da se pripremate za državnu malu maturu.
Da, ali Lupita se zainteresovala za filozofiju.
Filozofiju?
I delila je sa razredom neke stvari koje je naučila.
Prošle godine u petom razredu,
rezultati ovog odeljenja su bili među najgorim u zemlji.
Čudno mi je da imate vremena za bilo šta osim za pripreme za test.
Pa, kao što sam rekao...
Neko je Lupiti rekao da je premlada da bi čitala o filozofiji,
pa smo pokušali da odgovorimo na neka teška pitanja.
Koja, na primer?
Zanimalo me, šta bi Džon S. Mil rekao o pobačaju.
Pobačaju?
I šta misliš da bi rekao? -Pa...
Ako želimo najveće dobro za najveći broj ljudi,
mislim da, ako jedva plaćaš stanarinu i hranu,
bolje je da na svet ne donosiš još dece koja će patiti.
I to će onda uzrokovati još patnje drugima.
Zato, da.
Postoje slučajevi gde je pobačaj možda ispravna stvar.
Zaboga!
I šta ti misliš o tom zaključku?
Pa, mislim na svoju braću.
Ponekad su zaista naporni,
ali ne sviđa mi se ni kad zamislim da se nikad nisu rodili.
Ne znam.
Veoma je komplikovano.
Ali ne brinite!
Svi smo se složili da su kondomi najbolje rešenje.
Kondomi? -Pa, zapravo se ne slažu svi.
Imali smo žestoku raspravu oko toga, zar ne?
Prema Stjuartu Milu, nešto može da bude dobro ili loše,
zavisno od situacije.
Postoji li nešto što bi on uvek smatrao nemoralnim?
Sve što povređuje mnoge za dobrobit nekolicine.
Kao šta?
Ako neko ukrade nešto što je namenjeno svima.
Vrlo dobro, Niko. Znači, nešto poput...
Korupcije?
Pošto imate vremena za raspravu o tako naprednim temama na času,
sigurno u potpunosti vladate osnovnim veštinama za šesti razred.
Ti, reci mi...
Koliki je koren iz 256?
Šta sad želite da dokažete?
Ne? Sa kim je Meksiko ratovao 1846.?
On još nije to prošao, on...
Objasni mi Darvinovu teoriju evolucije.
Čekajte...
Kao što sam i mislio.
Ovo dete nema osnovno znanje koje se očekuje od šestog razreda.
G. Huarez, on je definicija...
Neznalice.
Čekaj malo, ne dopuštam... Niko!
I još je i nedisciplinovan!
Šta je sa Vama? Zašto ste to učinili?
Meni recite šta hoćete, ali ne razgovarajte tako sa decom!
Koren iz 256 je 16.
Meksiko je 1846. ratovao sa SAD-om.
Darvinova teorija evolucije je preživljavanje najjačih.
Hvala, g. Huarez. Vidimo se kod direktora.
Razmišljala sam o našoj igri od prvog dana, sećate se?
Čamci i putnici?
Postoji očigledno rešenje.
Ne bi trebalo da prodaju više karata nego što ima mestima u čamcima.
Čekaj!
Kladim se da uzima mito od tih smradova! -Čekaj, Serhio!
Molio sam te da ne diraš u osinjak. I šta ti učiniš?
Pobačaj? Kondomi? Korupcija?
Ne mogu da tražim od učenika da neustrašivo uče, rade sve što treba,
idu kuda god ih njihova pitanja odvedu...
I onda šta?
Da se pred njima pretvorim u ulizicu?
Razmišljaj na duge staze!
Važno je da ti ostaneš njihov nastavnik.
Pa, šta ako moraš da se tu malo ulizuješ?
Ti to ozbiljno?
G. direktore? Čekam...
Odmah, gospodine!
G. Huarez.
Moram reći da su me mnogo uznemirile brojne pritužbe
da se Vaša deca ne pripremaju za državnu maturu,
ali nisam mislio da će situacija biti tako loša.
Zato ste suspendovani na dve nedelje.
Molim?
Dok se Vaši ne pripreme za ispit,
koji je Vama očigledno nevažan...
Čujte...
U pravu ste, neću poricati.
Ja mislim da je to beskoristan ispit. Ali zar su deca kriva?
U redu, učiniću to. Pripremiću ih.
Naredne dve nedelje ćemo to raditi, pripremaćemo se za državnu maturu.
Ali, molim Vas, nemojte da me suspendujete.
Dovesti bilo koga drugog da ih priprema bila bi glupost.
Zahvalite svom direktoru što je ovo samo suspenzija,
a ne trajni otkaz.
Ali, da budem iskren, preispitujem odluku.
To neće biti potrebno.
Neće biti potrebno.
Imate li nešto da dodate?
Ne.
Doviđenja, profesori.
Ovo je ludost, Čučo!
Znaš li da u mom odeljenju, upravo u ovoj školi,
postoji devojčica za koju sam ja siguran da je genije?
Ono što si znao o njoj pre mog dolaska je
da bi mogla da bude aktivnija.
Zaista?
Koliko bi dece u ovoj zemlji moglo da bude poput nje?
Ali dok god tolerišemo ovo namerno neznanje, nikad nećemo znati.
Žao mi je, Serhio.
Ruke su mi vezane. -Da, da.
Smatraj to odmorom.
Budi malo sa svojim detetom i ženom.
Hej, dobro si?
Znaš, ti nisi glup.
Ni neznalica, ni kako god da te je onaj nazvao.
Zaista.
Ti uvek smisliš najpametnije stvari da kažeš, i to tako brzo...
Ja to nikad ne bih mogla.
Evo lepotana!
Čepe kaže da ti nije jasno za koga radiš.
Nisam mogao da verujem, pa sam došao da vidim.
I? Radiš li za mene ili ne?
Odjednom mi pade na pamet da si zbunjen,
jer ti nikad nismo priredili pravu dobrodošlicu u porodicu.
Pravu inicijaciju, znaš?
Ko je ovo?
Niko, samo prijateljica.
Idi kući!
Čekaj, dušo. -Hej!
Šta se dešava? -Devica si? -Šta? -Načo, nemoj!
Poslužiće. -Ona je samo dete, ortak!
Hej!
Vidi brata, pokušava da bude opak!
Divno... -Oni su samo deca, čoveče!
Čekaj, Niko! -Koji đavo...
Lupe... Lupe!
Jesi li dobro?
Jeste li svi dobro?
Jesi li dobro?
Paloma, jesi li dobro?
Niko...
Karlos je pojeo 3/8 pice,
dok je Rikardo pojeo 1/4 iste pice.
Koliko su pice zajedno pojeli Karlos i Rikardo?
Niko?
Pa, onda...
Dobro jutro, Laura.
Kakvo iznenađenje!
Možete li da ga izvučete iz kreveta?
Izvinite.
Možemo li da popričamo?
Serhio, ispit je sutra.
To znači da je tvoja suspenzija gotova.
Nedostaje nam osoblje, dobro bi nam došla tvoja pomoć.
Nisi ništa javio.
Moram da znam da li se vraćaš.
Znaš da nisam mogao ništa protiv onoga što se dogodilo.
Znaš da sam bio protiv toga.
Serhio, otvori!
Neću otići. Ostaću ovde, kod tebe.
Ješću tvoju hranu, kenjati u tvom toaletu...
Šta god treba, ali ne idem nikuda dok ne izađeš.
Serhio...
Ne možeš da napustiš tu decu.
I ovako su dovoljno traumatizovana.
Možda je to najbolji način da se pripreme za budućnost.
Ćao, kako si? -Odlazi!
Zaista?
To je to? Tako lako ćeš odustati?
Da, što da ne?
Ne želiš da završiš ono što si započeo?
Serhio...
Sam si video da ti uspeva.
Znaš li šta mi je uspelo?
Uspelo mi je da... Ubili su... Jednog od mojih...
Slušaj!
Ako ne želiš, nemoj dolaziti.
Sjajno, zašto si onda ovde?
Zbog dece.
Želim da mi se deca vrate.
Prestali su da dolaze?
Želim da izađu na državni ispit. -Taj prokleti test...
Čučo...
Čuj, kao što sam ti rekao...
Ja sam ih izneverio.
Ja njih.
I Nika.
Mislio sam...
Mislio sam da ispravno postupam.
Zaista, ali...
Trebalo je da pogledam u ranac.
Ne. Ako se vratim, samo će na kraju platiti oni.
Opet.
Izvini... -Samo tren, Serhio!
Zaista mislim, bio si na ivici nečeg velikog sa njima.
Lično sam to video.
Nikad nisam video da deca tako reaguju. Nikad!
Ili da toliko napreduju za kratko vreme.
Nikoga nije briga šta mislimo o toj metodi.
Niko ne mari ako nema merljivih rezultata.
Tome služi taj ispit!
Sam si to rekao, Paloma bi mogla da bude genije.
Ali kako ćemo znati...
Je li Paloma prestala da dolazi? -Da.
Dobar dan.
Paloma?
Šta radiš ovde?
Direktor je rekao da će me ostaviti na miru,
ako te nagovorim da se vratiš u školu.
Ti se nećeš vratiti?
Ne znam da li mogu.
Zašto ne?
Možda je tvoj tata bio u pravu.
Možda sam naneo više zla, nego dobra.
Ne mogu da se vratim.
Sad moram da brinem o njemu. Bolestan je.
Mnogo mi je žao, Paloma.
Žao mi je.
Ali moj tata nije bio u pravu.
Ti si nam rekao da mi imamo potencijala koliko i bilo koje dete.
Ali pre tebe mi nismo imali tu veru
da možemo da uspemo.
Nikad ne bih mogla ni da zamislim stvari koje sam radila na tvom času.
Šta bih mogla da radim i postignem...
A to je nešto što sada imam.
Ne bih to imala da nije bilo tebe.
I nikad...
Nikad to neću zaboraviti.
Ali vera ponekad nije dovoljna.
Ponekad...
Nekad je stvarnost stvarnost.
Pogledaj naokolo!
Ovo je moja stvarnost.
Nema bekstva iz nje.
I ljudi kao ja...
Kao Niko...
Mi ne možemo da pobegnemo.
Razumem.
G. Huarez.
G. Nojola.
Palomi ovo više nije potrebno.
Trebalo bi ga vratiti, ovde bi moglo da se ošteti.
Ali šta je to?
Pozajmila ga je iz škole, za projekat iz prirodnih nauka.
Škola ne može da priušti sebi nešto ovakvo.
Ona to nije pozajmila.
Ona je to napravila. -Kako?
To nije moguće.
Zar sve nije nemoguće dok se ne učini?
Paloma je izuzetna devojčica, g. Nojola.
Samo se pitam znate li Vi koliko.
Nemojte tako, nastavniče.
Ovo je njeno.
Njeno je.
Možemo li da stanemo još negde?
Paloma?
Trebalo bi da se odmaraš, tata.
Dođi, sedi pored mene!
Jesi li dobro?
Sve će biti u redu.
Onaj tvoj spisak... Ima li na njemu telefonskih brojeva?
Profesore?
Vidi ti to!
Tamo.
Sedite gde god hoćete.
Požurite, svi!
Hajde, narode, kasnite!
Kako nam ide?
Samo još nekoliko.
Gle!
Šta je?
Zbog izveštaja o nepravilnostima,
odlučili su da izmene ovogodišnji test.
Možda su dobili mnogo dojava od zabrinutih građana.
Sad smo bar svi na istom.
Šta je?
Svi sedite!
Ne dirajte materijal pred sobom dok test ne počne!
U redu. Stišajmo se, molim.
Sad ćemo početi.
Brzo, dođite, slušajte!
Ovaj test meri koliko znate. U redu?
Možda vas ove godine nisam naučio sve što treba da znate.
Ali jeste da razmišljate.
Možda će biti stvari koje vam neće biti poznate,
ali na ispitu nema ničega što vi ne možete da dokučite.
U redu?
Jasno?
Zapravo...
Zapravo, postoji nešto što želim da znate pre ovog testa:
vi ste svi mene mnogo čemu naučili.
I veoma sam ponosan na svakoga od vas.
Dobro. Idemo da ih rasturimo!
Imate tri sata da završite test.
Pokušajte da odgovorite na što više pitanja.
Sva neodgovorena pitanja računaju se negativno.
Srećno!
Uh.
Počnimo!
Pre Serhiovog dolaska samo 55% učenika
prošlo je matematiku, 69% ispit iz španskog.
Niko nije bio odličan.
2012., posle 1 god. sa Serhiom,
93% položilo matematiku, a 63% bilo odlično,
97,5% je prošlo španski, a 72% bilo odlično.
Deset Serhiovih učenika bilo je među 0,1% državno u matematici.
Paloma Nojola je najbolje ocenjena
u celom Meksiku.
Dobila je privatnu stipendiju
kojom je mogla da se preseli u novi dom.
Serhio Huarez Korea i živi u Matamorosu,
gde i dalje predaje šestom razredu.
Osnovna škola "Hoze Urbina Lopez" i dalje nema računarsku učionicu.
SLEDEĆI STIV DŽOBS
"Jedino što ometa moje učenje je moje obrazovanje."
Albert Ajnštajn